Справа № 211/11042/25
Провадження № 2/211/1514/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Лебеженка В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Вилкун В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, -
встановив:
представник позивача ОСОБА_2 від імені та в інтересах позивача  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Авдіївською державною нотаріальною конторою 26.05.2003, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., належить ОСОБА_1 . Оригінал договору купівлі-продажу втрачено під час евакуації з сел. Очеретине. Даний договір був зареєстрований у бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2003 за № 934224, запис № 930. Відповідно до технічної документації (реєстровий запис № 930) двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., належить ОСОБА_1 . Представник звертає увагу суду, що на зворотньому боці технічного паспорту є відмітка про правоустановчий документ, а саме Договір купівлі-продажу квартири 26.05.2003, р-р № 1465, що відповідає даним, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав № 435147426 від 11.07.2025. 07.07.2025 позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Боровицької міської ради Чернігівської області із заявою № 67807057 про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 10.07.2025 отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, обґрунтовану тим, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі Договору купівлі-продажу № 1465 від 26.05.2003, посвідченого Авдіївською державною нотаріальною квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків якої відмінний від зазначеного в заяві про реєстрацію права власності та верифікованого з ДПС України. Так, відповідно даним, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав № 435147426 від 11.07.2025 у розділі відомості про права власності значиться власником - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 14.05.2001. Позивач зауважує, що на момент купівлі вищевказаної квартири вона мала реєстраційний номер облікової картки платника податків, виданий на її ім`я НОМЕР_1 , а тому його було подано при реєстрації майна, який в 2006 році було замінено на НОМЕР_3 , оскільки попередній був помилково виданий. На підтвердження вищевказаної інформації представником позивача було здійснено запит до Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.08.2025. Листом від 22.08.2025 № 12309/6/05-99-12-03-09 Головне управління ДПС у Донецькій області повідомило, що за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована 22.10.1997 в зазначеному реєстрі за РНОКПП НОМЕР_3 . ОСОБА_1 отримувала картку платника податків ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27.12.2022 з присвоєним РНОКПП НОМЕР_3 . Станом на теперішній час реєстраційний номер облікової картки платника податків, виданий на ім`я позивача, НОМЕР_1 не зберігся. У свою чергу, згідно довідки, виданої Очеретинською селищною військовою адміністрацією Покровського району Донецької області 16.09.2025 за № 01-21/5493, позивач у період з 2000 по 2003 роки мала помилково виданий РНОКПП НОМЕР_1 , оскільки нарахування заробітної плати за вказаний період була нарахована саме на цей код. Виходячи з вищевикладеного, в Державному реєстрі речових прав помилково зазначений код власника 2214416902, що призвело до відмови державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності на квартиру. З огляду на викладене вище, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, тому представник просить визнати за ОСОБА_3 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м.
Ухвалою від 22.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 18.03.2026 замінено первісного відповідача Покровську міську військову адміністрацію Покровського району Донецької області належним відповідачем Очеретинською селищною військовою адміністрацією Покровського району Донецької області.
Ухвалою від 23.04.2026 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача Ільїна В.Ю. звернулася до суду з заявою, згідно якої просить провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 , на вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач Очеретинська селищна військова адміністрація Покровського району Донецької області звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника військової адміністрації, за наявними матеріалами справи та просять прийняти рішення на розсуд суду, заперечень щодо вимог позивача не мають.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 26.05.2003 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м. (а.с. 13 – копія договору, а.с. 8 – копія витягу, а.с. 9 – інформація з Державного реєстру, а.с. 15 – копія технічного паспорту).
Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2003, Договір купівлі-продажу від 26.05.2003 був зареєстрований у Комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 02.07.2003, запис № 930, в книзі 6 (а.с. 8 – копія витягу).
Оригінал договору купівлі-продажу було втрачено під час евакуації з селища Очеретине Донецької області (а.с. 16 – копія талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію).
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
07.07.2025 позивач звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Боровицької міської ради Чернігівської області із заявою № 67807057 про реєстрацію прав власності на квартиру.
Однак, 10.07.2025 отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, обґрунтовану тим, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підставі Договору купівлі-продажу № 1465 від 26.05.2003, посвідченого Авдіївською державною нотаріальною квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків якої відмінний від зазначеного в заяві про реєстрацію права власності та верифікованого з ДПС України. Так, відповідно даним, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав № 435147426 від 11.07.2025 у розділі відомості про права власності значиться власником - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 14.05.2001 (а.с. 16 – копія рішення).
Позивач стверджує, що на момент купівлі спірної квартири вона мала реєстраційний номер облікової картки платника податків, виданий на її ім`я - НОМЕР_1 , а тому його було подано при реєстрації майна, який в 2006 році було замінено на НОМЕР_3 , оскільки попередній був помилково виданий.
На підтвердження вищевказаної інформації представником позивача було здійснено запит до Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.08.2025 №5.
Листом від 22.08.2025 № 12309/6/05-99-12-03-09 Головне управління ДПС у Донецькій області повідомило, що за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована 22.10.1997 в зазначеному реєстрі за РНОКПП НОМЕР_3 . ОСОБА_1 отримувала картку платника податків  ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27.12.2022 з присвоєним РНОКПП НОМЕР_3 . Станом на теперішній час реєстраційний номер облікової картки платника податків, виданий на ім`я позивача, НОМЕР_1 не зберігся. За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків РНОКПП НОМЕР_1 є діючим та присвоєній іншій особі (а.с. 10 – копія відповіді).
У свою чергу, згідно довідки, виданої Очеретинською селищною військовою адміністрацією Покровського району Донецької області 16.09.2025 за № 01-21/5493 на запит від 15.09.2025, вбачається, що позивач у період з 2000 по 2003 роки, маючи помилково виданий РНОКПП НОМЕР_1 , працювала у дошкільно-виховній установі № 7 сел. Очеретине та їй нараховувалась заробітна плата за вказаний період (а.с. 11 – копія архівної довідки).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
У постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації».
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 №376 (у редакції станом на час розгляду справи), селище Очеретине, що відноситься до Очеретинської селищної ради Донецької області, включено до території активних бойових дій, а місто Донецьк віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності.
Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що в Державному реєстрі речових прав помилково було зазначено код власника 2214416902, внаслідок видачі позивачу Головним управлінням ДПС у Донецькій області не вірного РНОКПП, що у подальшому, 10.07.2025 призвело до відмови державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності на квартиру. При цьому всі інші анкетні дані ОСОБА_1 зазначені вірно (дата народження, серія та номер паспорту громадянина України). Тому позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності надвокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача.
Судові витрати залишити за позивачем.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов  ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності- задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 20 серпня 2026 р.

Суддя: | | В. О. Лебеженко