Справа № 211/936/26
Провадження № 2/211/2853/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

22 липня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юзефовича І.О.,
секретаря судового засідання Андрійченко А.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, -
ВСТАНОВИВ:
03.02.2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Шафранова Олена Валеріївна звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 12.03.2001 року, зареєстрованого Товарною біржою «Нове століття» (ЄДРПОУ 24609148) за №1-70, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування свого позову представник позивача зазначає, що 12.03.2001 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (Продавці) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено Договір №1-70 купівлі-продажу квартири, що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м. У договорі купівлі-продажу було зазначено, що на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв на той момент, цей договір зареєстрований на біржі нерухомості «Нове століття» та не підлягає нотаріальному посвідченню. У зв`язку з чим, сторони договору не зверталися до нотаріальної контори для його нотаріального посвідчення.
З моменту укладення договору купівлі-продажу від 12.03.2001 року майно (квартира) безперервно перебувала у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_5 (понад 24 роки), за цей час спорів щодо права власності не виникало, продавці не заявляли заперечень щодо укладеного договору, що, на думку представника позивача, свідчить про фактичне визнання ними договору та добросовісність сторін.
ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка ОСОБА_5 померла, у зв`язку із чим відкрилася спадщина на майно, яка складається з квартири, що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м.
З метою прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 , яка є рідною донькою ОСОБА_5 , звернулася до приватного нотаріуса Донцової Н.Ю. (спадкова справа №74024033). Вивчивши документи, що підтверджують право власності на спадкову масу, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , приватний нотаріус Донцова Н.Ю. 13.01.2026 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку обгрунтувала тим, що наданий позивачем договір купівлі-продажу квартири, не оформлений належним чином, зокрема відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час виникнення правовідносин, договір купівлі-продажу мав бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, а невиконання цієї вимоги, відповідно до ст. 47 цього кодексу, тягне за собою недійсність договору.
Крім того, приватним нотаріусом Донцовою Н.Ю. в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії рекомендовано позивачеві звернутися до суду для вирішеня питання належності квартири ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 11.02.2026 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 24).
Відповідно до ухвали суду від 02.04.2026 року, закрито підготовче судове засідання, а справу призначено до судового розгляду (а.с. 38).
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Шафранова О.В. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, 16.07.2026 року через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступне.
Судом встановлено, що 12.03.2001 року між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 (Продавці) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м. Вказаний договір укладений у виконання біржової угоди, зареєстрованої на Товарній біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» 12.03.2001 року за №1-70 (а.с. 13-14 – копія договору).
Вказана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.01.2001 року, виданого УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Д 864 від 17.11.2000 року, та зареєстрована в БТІ м. Кривого Рогу за реєстровим №200п-289 (п. 1 Договору купівлі-продажу).
Квартиру було продано за 1 700 грн. 00 коп., грошові кошти отримано продавцями від покупця до підписання договору (п. 3 Договору купівлі продажу).
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка, видана керівником Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 09.04.2001 року про те, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстровій книзі за №200П, сторінка 289, запис 289 (а.с. 14).
Згідно копії свідоцтва про смерть від 28.04.2025 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).
Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81045708 від 05.05.2025 року, приватним нотаріусом Донцовою Н.Ю. зареєстровано спадкову справу №74024033, де спадкодавцем зазначено ОСОБА_5 (а.с. 11).
Позивач ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29.01.1990 року, актовий запис №105 (а.с. 7).
Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2026 року, виданою приватним нотаріусом Донцовою Н.Ю.. ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 ,я ка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки правовстановлювальний документ, який підтверджує право власності на квартиру є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 12).
Відповідно до ст. 153 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
На момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним вказаний вище Закон, відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.
Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які, відповідно до чинного законодавства, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", ст.ст. 16, 220, 328 ЦК України, ст.ст. 47, 153, 224 ЦК УРСР, ст. ст. 13, 43, 81, 141, 178, 211, 223, 258-259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу – задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу не рухомого майна, а саме – двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 12.03.2001 року, зареєстрований Товарною біржою «Нове століття» (ЄДРПОУ 24609148) за №1-70, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        І.О.Юзефович