Справа № 372/2184/26 
Провадження 2-1908/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «МІКС-АВТО» про захист прав споживачів,
В С Т А Н О В И В
08 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з указаним цивільним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що в липні 2023 року він звернувся до Приватного підприємства «МІКС-АВТО» з приводу фарбування заднього та переднього бамперів, капота та накладки автомобіля Opel Insignia, 2013 року випуску, з державним номерним знаком  НОМЕР_1 . Відповідач запропонував придбати фарбу та оплатити роботу, що позивачем було зроблено. Через декілька днів відповідач повідомив, що автомобіль пофарбовано і його можна забрати. Після прибуття до відповідача позивач виявив, що автомобіль пофарбовано неякісно, оскільки колір пофарбованих деталей не відповідав кольору всього автомобіля. Позивач одразу звернув увагу відповідача на цей недолік, однак відповідач зазначив, що з часом усе буде нормально. Надалі недоліки не були усунуті, у зв`язку з чим позивач неодноразово приїздив та телефонував до відповідача з вимогою переробити роботу. Відповідач обіцяв це зробити, однак станом на час звернення позивача до суду недоліки виконаної роботи усунуті не були. Для підтвердження розміру витрат, необхідних для усунення наслідків неякісного фарбування, позивач звернувся до експертно-оціночної компанії, яка склала відповідний звіт. Про огляд автомобіля експертами позивач повідомив відповідача, однак відповідач на огляд не прибув.
Вважає, що відповідач винен у заподіянні збитків, а тому просив стягнути з ПП «МІКС-АВТО» у відшкодування матеріальної шкоди 34 625,07 грн та у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, а всього 44 625,07 грн.
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 09.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, про що повідомлено учасників справи.
13.04.2026 представницею відповідача подано до суду відзив, в якому остання заперечила щодо позовних вимог у повному обсязі, просила відмовити з огляду на наступне. Позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів факту укладення договору побутового підряду з відповідачем, об`ємів робіт, які планувалося виконати та які виконані. Крім того, Позивач вказує, що повністю оплатив виконану роботу, однак навіть не зазначає яку суму ним було сплачено та не надає жодних доказів проведення оплати. Долучені ним до позовної заяви як доказ смс-переписка Позивача у додатку «Viber» не може слугувати належним доказом існування між сторонами договірних зобов`язань щодо побутового підряду, оскільки переписка велася з особою на ім`я ОСОБА_2 , однак на Приватному підприємстві «МІКС-АВТО» відсутні працівники з таким ім`ям. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли зобов`язання з виконання договору побутового підряду та Позивачу Відповідачем було завдано збитки порушенням виконання зобов`язання, тому підстав для стягнення коштів у їх відшкодування немає. Крім того, Позивачем як доказ завданих йому збитків до позовної заяви долучено Висновок про вартість матеріального збитку внаслідок неякісного виконання ремонтних робіт від 07 серпня 2025 року виконаний ТОВ «ЕОК «Дрібнич. Новосьол та партнери», однак із вказаного звіту вбачається, що наявність завданих Позивачу збитків не встановлювалася, а лише було проведено визначення вартості фарбування заднього та переднього бамперів, капоту та накладки належного Позивачу автомобіля «Опель Інсігнія» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, датою проведення оцінки збитку є 07 серпня 2025 року, згідно висновку про вартість матеріального збитку зазначено строк дії висновку про вартість становить 6 місяців від дати оцінки. Таким чином, строк дії висновку про вартість матеріального збитку сплинув 07 лютого 2026 року, а Позивач звернувся до суду лише 08 квітня 2026 року. Гарантійний термін експлуатації щодо виконання фарбувальних робіт встановлюється на термін 6 місяців. Гарантійний термін зараховується зі дня одержання автомобіля з ремонту. Позивач в свою чергу протягом більш ніж двох років не звертався ні для визначення нібито завданого йому збитку ні до суду із вказаним позовом. Також достеменно невідомо, що впродовж цього часу Позивач не пошкодив лакофарбове покриття свого автомобіля за будь-яких інших обставин. Оскільки Позивачем не доведено укладення між сторонами договору побутового підряду, проведення оплати за договором побутового підряду, причинно-наслідковий зв`язок між діями Відповідача та завданням Позивачу шкоди, наявність збитків загалом, а тому на думку Відповідача позов задоволенню не підлягає.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю.
Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що в липні 2023 року позивач звернувся до відповідача, Приватного підприємства «МІКС-АВТО», щодо фарбування заднього та переднього бамперів, капота та накладки автомобіля Opel Insignia, 2013 року випуску, з державним номерним знаком  НОМЕР_1 .
Відповідач запропонував позивачу придбати фарбу та оплатити роботу, що й було зроблено.
Через декілька днів відповідач повідомив, що автомобіль пофарбовано і його можна забрати.
Після прибуття до відповідача позивач виявив, що автомобіль пофарбовано неякісно: колір не відповідав кольору всього автомобіля. Позивач звернув увагу відповідача на це, але останній зазначив, що з часом усе буде нормально.
Цього не відбулося, і позивач постійно приїздив та телефонував до відповідача з проханням переробити роботу. Відповідач постійно обіцяв це зробити, однак станом на час звернення позивача до суду недоліки виконаної роботи усунуті не були.
Для підтвердження заподіяного збитку позивач звернувся до експертно-оціночної компанії, яка склала відповідний звіт.
Відповідно до звіту про оцінку розмір витрат, необхідних для усунення недоліків неякісного фарбування автомобіля, становить 34 625,07 грн.
Неприбуття відповідача на огляд автомобіля, про який його було повідомлено, саме по собі не є визнанням позову, однак має значення для оцінки добросовісності процесуальної поведінки сторін та можливості відповідача своєчасно висловити заперечення щодо стану автомобіля, характеру недоліків і причин їх виникнення. Відповідач не скористався такою можливістю та не надав доказів, які б підтверджували інше походження виявлених недоліків лакофарбового покриття.
Згідно з ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 639 цього кодексу передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до вимог ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Одним із видів публічного договору є договір побутового підряду (ч. 2ст. 865 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 865 вказаної норми права, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Статтею 866 Цивільного кодексу України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі, а сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Поведінка сторін, яка засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, також може підтверджувати вчинення правочину. З урахуванням положень статей 205, 639, 865, 866 ЦК України відсутність окремого письмового договору побутового підряду або квитанції не виключає можливості встановлення факту укладення такого договору на підставі сукупності доказів, зокрема усних домовленостей, фактичного передання автомобіля для ремонту, оплати робіт, прийняття відповідачем замовлення та електронного листування між сторонами щодо істотних умов виконання робіт.
У частині другій статті 869 ЦК України передбачено, що при здачі робіт замовникові підрядник зобов`язаний повідомити його про вимоги, яких необхідно додержувати для ефективного та безпечного використання виготовленої або переробленої речі або іншої виконаної роботи, а також про можливі для замовника або інших осіб наслідки недодержання відповідних вимог.
За договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника з його матеріалу (частина перша статті 870 ЦК України).
Статтею 871 ЦК України передбачено, що якщо робота виконується з матеріалу замовника, у квитанції або іншому документі, що видається підрядником при укладенні договору побутового підряду, вказуються точне найменування матеріалу, його кількість і оцінка, здійснена за погодженням сторін.
За змістом положень частин першої, другої статті 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України).
До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частина третя статті 865 ЦК України).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
Із врахуванням вищенаведеного вбачається, що відповідно до вимог п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у правовідносинах, які склалися між сторонами цього спору, позивач ОСОБА_1 є споживачем виконаних відповідачем ремонтних робіт транспортного засобу.
Пунктом 12 та пунктом 15 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено такі поняття, як недолік та істотний недолік. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
З огляду на характер спірних правовідносин, які виникли з приводу виконання ремонтних робіт щодо транспортного засобу, визначальне значення для вирішення спору мають положення статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що регулюють права споживача у разі виявлення недоліків у виконаній роботі або наданій послузі.
Отже, наведені положення законодавства про захист прав споживачів підлягають застосуванню з урахуванням того, що предметом спору є не придбання товару, а якість виконаних відповідачем робіт, у зв`язку з чим суд виходить насамперед із правового регулювання, передбаченого статтею 10 зазначеного Закону.
Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати, зокрема: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній цифровій формі, що містить дані про обставини, які мають значення для справи, зокрема текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, а також інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на мобільних телефонах, серверах, системах резервного копіювання або в інших місцях збереження даних в електронній формі. Учасники справи мають право подавати електронні докази також у паперових копіях, а у разі виникнення сумнівів суд може перевірити відповідність такої копії оригіналу електронного доказу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 виснувала, що повідомлення, відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який оцінюється судом за внутрішнім переконанням у сукупності з іншими доказами. Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері як доказ у справі за умови, що воно дає можливість встановити авторів цього листування та його зміст. Висновки щодо належності й допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи.
До матеріалів цивільної справи, що розглядається, позивачем додано роздруківки електронного листування у месенджерах Viber та Telegram з приводу відносин побутового підряду, а саме погодження ремонту автомобіля, обсягу робіт, придбання фарби, оплати послуг з ремонту, строків проведення ремонту, виявлених недоліків та подальших звернень щодо їх усунення.
Суд враховує, що позивач у судовому засіданні надав для огляду мобільний телефон, на якому міститься відповідне листування, тобто фактично повідомив суд про наявність у нього оригіналу електронного доказу та виявив готовність забезпечити його безпосередню перевірку. Така поведінка позивача свідчить про відкриту та добросовісну процесуальну позицію щодо підтвердження достовірності поданих роздруківок. Натомість відповідач, заперечуючи проти врахування цього листування, не надав суду належних доказів його недостовірності, не спростував зміст відповідних повідомлень, не довів їх підроблення чи невідповідність поданих роздруківок даним, що містяться в телефоні позивача.
Оцінюючи заперечення відповідача щодо того, що листування велося з особою на ім`я ОСОБА_2 , суд виходить із того, що саме по собі зазначення імені особи у месенджері не спростовує змісту листування та його зв`язку зі спірними правовідносинами. Суд вважає можливим ідентифікувати учасників листування за сукупністю ознак: зазначеними у листуванні іменами, номерами телефонів, змістом повідомлень, які безпосередньо стосуються автомобіля позивача Opel Insignia з державним номерним знаком НОМЕР_1 , характеру виконуваних робіт, оплати, строків, виявлених недоліків та подальших звернень щодо їх усунення. При цьому позивач зазначав, що особа на ім`я ОСОБА_2 є дружиною відповідача та залучена до участі в його господарській діяльності. Відповідач не спростував цих тверджень належними і допустимими доказами, зокрема не надав доказів того, що така особа не є його дружиною, не перебуває з ним у шлюбі або не була залучена до діяльності Приватного підприємства «МІКС-АВТО». За умови невідповідності таких тверджень дійсності відповідач мав реальну процесуальну можливість спростувати їх, зокрема шляхом подання відповідних документів про сімейний стан чи інших доказів, які б виключали зв`язок цієї особи з ним або з діяльністю підприємства. Оскільки таких доказів не подано, суд не приймає заперечення відповідача про те, що листування з особою на ім`я ОСОБА_2 саме по собі виключає належність цього листування до спірних правовідносин.
Зміст листування у месенджерах свідчить не лише про обмін інформацією після виконання робіт, а й про фактичне погодження сторонами істотних умов договору побутового підряду: об`єкта ремонту, виду робіт, необхідності придбання фарби, оплати, строків виконання та подальшого усунення недоліків. Отже, у поєднанні з фактичним переданням автомобіля відповідачу, виконанням фарбувальних робіт та подальшим поверненням автомобіля позивачу таке листування є фактичним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору і, відповідно, підтверджує сам факт укладення між сторонами договору побутового підряду.
Суд також бере до уваги, що наведені обставини не існують ізольовано одна від одної, а утворюють єдиний послідовний ланцюг фактичних дій сторін: звернення позивача до відповідача, погодження виконання конкретних робіт, придбання фарби, передання автомобіля, повідомлення про завершення ремонту, виявлення недоліків під час отримання автомобіля, подальші звернення позивача щодо їх усунення та відсутність належного усунення з боку відповідача. Така сукупність обставин відповідає змісту правовідносин побутового підряду та підтверджує не лише факт контакту сторін, а саме виникнення між ними договірного зобов`язання щодо виконання ремонтних робіт.
При цьому за змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому саме відповідач, який стверджує про недостовірність, неналежність або непричетність відповідного листування до спірних правовідносин, мав надати докази на підтвердження таких заперечень. Оскільки таких доказів не подано, доводи відповідача у цій частині суд оцінює як припущення, що не спростовують наданих позивачем електронних доказів.
Суд окремо звертає увагу, що після подання позивачем первинних доказів, які підтверджують факт звернення до відповідача, погодження виконання робіт, передачу автомобіля, наявність листування щодо ремонту та виявлених недоліків, процесуальний тягар доведення обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, покладається саме на відповідача. Зокрема, відповідач мав довести обставини про відсутність договірних відносин, недостовірність або непричетність листування, відсутність зв`язку особи на ім`я ОСОБА_2 з ним чи діяльністю підприємства, належне виконання робіт, існування погодженого шестимісячного гарантійного строку та належне повідомлення позивача про такий строк. Оскільки відповідач обмежився переважно запереченнями та припущеннями, але не подав доказів на підтвердження зазначених обставин, такі заперечення не можуть переважати сукупність доказів, наданих позивачем, та не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи.
Суд також враховує непослідовність процесуальної позиції відповідача. Так, відповідач спочатку заперечує сам факт укладення між сторонами договору побутового підряду та виникнення договірних зобов`язань, однак водночас у відзиві фактично переходить до оцінки правових наслідків таких правовідносин, посилаючись на те, що навіть у випадку укладення договору побутового підряду між сторонами в липні 2023 року подані позивачем докази є недопустимими, висновок про вартість матеріального збитку не підтверджує розміру збитків, а гарантійний строк щодо виконаних фарбувальних робіт нібито становить шість місяців і є пропущеним. Така позиція свідчить, що заперечення відповідача не є послідовними та зводяться не лише до заперечення факту правовідносин, а й до намагання уникнути відповідальності за неналежне виконання робіт шляхом посилання на окремі умови та наслідки саме тих договірних відносин, існування яких він формально заперечує. У сукупності з іншими доказами це додатково підтверджує обґрунтованість доводів позивача про наявність між сторонами відносин побутового підряду та спору щодо якості виконаних робіт.
Доводи відповідача про пропущення гарантійного строку суд оцінює критично. Частина третя статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що вимоги споживача підлягають задоволенню, зокрема, у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи або під час її виконання, а якщо недоліки неможливо було виявити під час приймання, — протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором або законом, а за відсутності такого строку — протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи. У цій справі судом встановлено, що позивач звернув увагу відповідача на невідповідність кольору та неналежну якість фарбування одразу під час отримання автомобіля після ремонту, тобто недоліки були виявлені саме під час приймання виконаної роботи. Отже, посилання відповідача на сплив певного гарантійного строку не спростовує права позивача на захист, оскільки вимоги пов`язані з недоліками, які були заявлені виконавцю безпосередньо при прийманні результату роботи.
При цьому суд виходить із того, що гарантійний строк, на який посилається відповідач, міг би мати правове значення лише за умови доведення його встановлення договором, законом або належним повідомленням споживача при прийнятті замовлення чи здачі результату роботи. Відповідач не довів, що при передачі автомобіля після ремонту повідомив позивача про конкретний гарантійний строк, порядок його обчислення, умови збереження гарантії, випадки її припинення або обмеження відповідальності виконавця. За відсутності таких доказів посилання на шестимісячний строк є одностороннім твердженням відповідача, яке не може погіршувати становище споживача та обмежувати його право на захист.
Суд також враховує, що у випадку виявлення недоліків саме під час приймання виконаної роботи правове значення має момент повідомлення виконавця про такі недоліки, а не дата подальшого звернення до оцінювача чи до суду. Позивач повідомив відповідача про невідповідність кольору та неналежну якість фарбування одразу після отримання автомобіля, а надалі неодноразово звертався з вимогою переробити роботу. Отже, поведінка позивача свідчить про своєчасне заявлення недоліків, а не про пасивне очікування спливу гарантійного чи іншого строку.
Крім того, відповідач після отримання зауважень позивача не заявив про відмову в усуненні недоліків у зв`язку зі спливом гарантійного строку, а навпаки, за твердженнями позивача, обіцяв переробити роботу. Така поведінка відповідача узгоджується з тим, що недоліки були заявлені своєчасно та сприймалися сторонами як такі, що підлягають усуненню виконавцем. Відповідач не надав доказів того, що ще до звернення позивача до оцінювача або до суду він письмово повідомляв позивача про відмову в усуненні недоліків саме з підстав пропуску гарантійного строку.
Сам по собі значний проміжок часу між виконанням робіт і складенням звіту про оцінку не спростовує своєчасності заявлення недоліків, якщо з матеріалів справи вбачається, що недоліки були виявлені та доведені до відома виконавця одразу при прийманні результату роботи. У цій справі такий проміжок часу пояснюється тривалими зверненнями позивача до відповідача та очікуванням виконання відповідачем обіцянок щодо усунення недоліків, а не бездіяльністю позивача чи прийняттям ним роботи без зауважень.
Крім того, відповідач не надав суду належних доказів того, що між сторонами було погоджено саме шестимісячний гарантійний строк на виконані фарбувальні роботи, що позивача було належним чином повідомлено про такий строк, а також про умови його застосування. Саме по собі твердження відповідача про існування шестимісячного гарантійного строку без подання договору, квитанції, акта виконаних робіт, гарантійного талона, правил обслуговування або іншого документа, який би містив відповідну умову та був доведений до відома споживача, не може вважатися достатнім доказом у розумінні статей 76-81 ЦПК України.
З урахуванням статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» саме відповідач як виконавець мав довести обставини, які звільняють його від відповідальності у зв`язку з нібито пропуском гарантійного строку, зокрема факт встановлення такого строку, належне доведення його до відома споживача, початок і закінчення його перебігу, а також те, що недоліки виникли після прийняття роботи з причин, за які виконавець не відповідає. Оскільки таких доказів відповідач не подав, його посилання на гарантійний строк суд оцінює як недоведене.
Суд також розмежовує гарантійний строк на виконані роботи та строк дії висновку про вартість матеріального збитку. Зазначення у звіті оцінювача про строк його дії протягом шести місяців стосується актуальності визначеної оцінювачем вартості на відповідну дату та не є гарантійним строком на результат ремонтних робіт, не встановлює і не припиняє матеріальне право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права. Відтак сплив строку дії звіту як оціночного документа сам по собі не свідчить про відсутність недоліків у виконаній роботі, не спростовує факту їх виявлення під час приймання автомобіля та не є підставою для відмови в позові.
Те, що звіт про оцінку складено 07 серпня 2025 року, не спростовує своєчасності заявлення позивачем недоліків виконаної роботи, оскільки такі недоліки були виявлені та заявлені відповідачу ще під час приймання автомобіля після ремонту. Подальше звернення позивача до оцінювача було зумовлене тим, що відповідач, попри неодноразові звернення позивача та обіцянки усунути недоліки, фактично їх не усунув, у зв`язку з чим виникла необхідність документально визначити вартість робіт, потрібних для відновлення належного стану автомобіля.
Посилання відповідача на те, що протягом часу після ремонту автомобіль міг бути пошкоджений за інших обставин, суд не приймає як самостійну підставу для відмови у позові, оскільки такі доводи мають припущувальний характер. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження існування іншої події, яка могла спричинити саме ті недоліки фарбування, на які посилається позивач, а також не подав доказів того, що після виконання відповідачем робіт лакофарбове покриття було пошкоджене внаслідок дій самого позивача, третіх осіб або інших зовнішніх обставин.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Зазначене кореспондується з положеннями статті 623 ЦК України, за змістом якої боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності для застосування якого потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.).Отже, за змістом статті 22 ЦК України, застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки і вини боржника, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. Наявність двох останніх з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.
При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивна умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Наданий позивачем звіт про оцінку суд оцінює як письмовий доказ, що містить визначення вартості робіт, необхідних для усунення недоліків неякісного фарбування автомобіля. Доводи відповідача про те, що зазначений звіт не підтверджує наявності збитків, суд відхиляє, оскільки заявлена до стягнення сума відповідає вартості витрат, які позивач мусить зробити для відновлення порушеного права та приведення транспортного засобу до належного стану. Відповідач не надав альтернативного розрахунку вартості усунення недоліків, висновку експерта чи інших належних доказів, які б спростовували визначений у звіті розмір таких витрат.
Суд виходить із того, що розмір заявлених майнових вимог не є штрафною санкцією чи абстрактною компенсацією, а відповідає вартості відновлювальних робіт, необхідних для усунення конкретного недоліку — невідповідності кольору та неналежної якості фарбування деталей автомобіля. Саме тому заявлена сума перебуває у прямому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ремонтних робіт, оскільки без такого порушення у позивача не виникла б потреба нести витрати на повторне приведення автомобіля до належного стану.
З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про доведеність факту неналежного виконання Приватним підприємством «МІКС-АВТО» ремонтних робіт, зокрема неякісного фарбування транспортного засобу Opel Insignia, 2013 року випуску, з державним номерним знаком  НОМЕР_1 , однак відповідачем недоліки ремонту належним чином не усунуто, чим заподіяно шкоду його володільцю.
Отже, внаслідок неякісного ремонту, проведеного відповідачем, позивач зазнав збитків у розумінні частини другої статті 22 ЦК України, а саме витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права та усунення недоліків фарбування автомобіля. Розмір таких витрат становить 34 625,07 грн.
При цьому суд враховує, що відповідач як професійний виконавець ремонтних робіт мав організаційну та доказову можливість надати документи щодо прийняття автомобіля в ремонт, обсягу виконаних робіт, використаних матеріалів, погодженого гарантійного строку, якості виконання фарбування або причин виникнення недоліків. Ненадання таких доказів не може покладатися у негативні наслідки на споживача, який фактично довів передання автомобіля, виконання робіт, виявлення недоліків та подальше звернення до відповідача щодо їх усунення.
Крім загальних правил доказування, суд враховує спеціальний характер спірних правовідносин як правовідносин щодо захисту прав споживача. У таких правовідносинах споживач є слабшою стороною, яка зазвичай не володіє повним обсягом інформації про організацію виконання робіт, використані матеріали, внутрішні документи виконавця, порядок прийняття замовлення, гарантійні умови та причини виникнення недоліків. Натомість саме виконавець як професійний учасник відповідного ринку має реальну можливість документально підтвердити належне прийняття замовлення, обсяг виконаних робіт, використані матеріали, умови гарантії, дотримання технології фарбування, належну якість результату роботи або наявність обставин, які виключають його відповідальність.
За змістом статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у справах щодо захисту прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють продавця, виробника або виконавця від відповідальності, покладається саме на такого продавця, виробника або виконавця. Отже, після того як позивач надав докази звернення до відповідача, передання автомобіля для виконання робіт, листування щодо погодження ремонту, виявлення недоліків під час приймання автомобіля та розміру витрат на їх усунення, саме відповідач мав довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень або звільнення від відповідальності.
Зокрема, відповідач мав довести не лише формальне заперечення позовних вимог, а конкретні фактичні обставини: відсутність між сторонами договірних відносин, недостовірність або непричетність листування у месенджерах, відсутність зв`язку особи на ім`я ОСОБА_2 з відповідачем чи діяльністю підприємства, належне виконання фарбувальних робіт, дотримання технології ремонту, інше походження недоліків лакофарбового покриття, існування погодженого гарантійного строку, доведення такого строку до відома споживача, а також наявність підстав для звільнення виконавця від відповідальності. Відповідач таких доказів не подав, альтернативного розрахунку вартості усунення недоліків не надав, доказів належної якості робіт чи виникнення недоліків з причин, за які він не відповідає, суду не представив.
За таких обставин заперечення відповідача, які ґрунтуються переважно на припущеннях про можливе інше походження недоліків, недопустимість листування, відсутність договору або пропуск гарантійного строку, не можуть бути покладені в основу відмови в позові. Неподання відповідачем доказів на підтвердження обставин, які відповідно до статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» саме він мав довести, свідчить про недоведеність його заперечень та не спростовує встановленої судом сукупності обставин щодо неналежного виконання робіт і наявності підстав для відповідальності.
Згідно ч.2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Моральна шкода позивача полягає у тривалому перебуванні в ситуації невизначеності щодо належного відновлення належного йому автомобіля, необхідності неодноразово звертатися до відповідача з вимогою усунути недоліки, витрачати особистий час на з`ясування обставин та організацію захисту своїх прав, а також у порушенні звичного користування транспортним засобом через неналежну якість виконаних робіт і подальшу бездіяльність відповідача.
Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню, зокрема у разі душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна або протиправною поведінкою іншої особи щодо неї. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер порушення, тривалість невиконання відповідачем обов`язку з належного усунення недоліків, поведінку сторін після виявлення недоліків, необхідність для позивача докладати додаткових зусиль для захисту свого права, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 10 000,00 грн є обґрунтованим і співмірним встановленим обставинам справи.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що розмір заявленого відшкодування моральної шкоди є співмірним із завданими збитками.
За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позивач довів факт укладення між сторонами договору побутового підряду, неналежне виконання відповідачем робіт, своєчасне заявлення недоліків, розмір витрат, необхідних для їх усунення, а також причинний зв`язок між неналежним виконанням робіт і заявленими збитками. Водночас відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б спростовували ці обставини, підтверджували належне виконання робіт або доводили інше походження виявлених недоліків. Отже, позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі.
Окрім того, у порядку розподілу судових витрат необхідно стягнути з Приватного підприємства «МІКС-АВТО» на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі статей 22, 23, 526, 611, 623, 627, 865, 866, 872 ЦК України, статей 1, 6, 10, 17, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
озовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «МІКС-АВТО» про захист прав споживачів - задовольнити.
Стягнути із Приватного підприємства «МІКС-АВТО» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 34 625,07 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., а всього 44625,7 грн. 
Стягнути із Приватного підприємства «МІКС-АВТО» на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 16.07.2026

Суддя Г.В.Висоцька