г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/2403/25
Номер провадження 2/213/90/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Довгої А.В., Шульги В.О., Бабейкіної Н.О.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3 в в порядку загального позовного провадження цивільну справу №213/2403/25 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог:
Представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 та після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Інших дітей померлий не мав. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте 08.04.2025 їй було відмолено, оскільки вона пропустила встановлений законодавством строк. З початку 2000 років вона не спілкувалась з батьком. Її вихованням займалась матір, а після її смерті тітка. Про смерть батька їй повідомила ОСОБА_5 , яка здійснювала догляд за ним, займалась його похованням. Саме у квітні 2025 до позивача потрапили документи, які свідчили про право власності на нерухоме майно. Вважає, що відсутність у позивача інформації про смерть батька та наявності у нього майна, яке може бути успадковане, відсутність можливості отримати таку інформацію, а також відсутність механізму повідомлення громадян про відкриття спадщини є достатньо поважною причиною тій обставині, чому позивач не звернулась своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.
Просить визначити позивачу додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні дії у справі.
09.05.2025 позовна заява надійшла до суду.
16.05.2026 отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.
16.05.2025 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
11.06.2025 витребувано докази та задоволено клопотання про виклик свідка.
01.07.2025 надійшли витребувані докази.
16.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження та витребувано докази. 
01.08.2026 надійшли витребувані докази.
25.08.2025 витребувано докази.
22.09.2025 залучено третю особу.
21.10.2025 закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті.
14.11.2025 призначено розгляд справи в режимі відео конференції.
20.11.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 14.11.2025.
18.12.2025 виключено третю особу, залучено співвідповідача.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання. 
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила усі обставини, які викладені у позові, та просила його задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач пропустила строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не надала до суду доказів щодо пропуску строку з поважних причин. Надала пояснення, де вказує, що лише після отримання ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.09.2025 про залучення ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, остання дізналась про смерть ОСОБА_6 . З січня 2022 року по квітень включно 2024 року ОСОБА_7 проживав з нею в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області. Вона його доглядала, оскільки з його слів окрім неї в нього родичів більше не було, усиновлена дочка з ним не спілкувалася. В кінці квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 , що його сусідка по квартирі пропонує проживати разом однією сім`єю. Після його від`їзду, він змінив номер телефону і вони більше не спілкувалися. Про його смерть її ніхто не повідомив, можливості поїхати до нього в місто Кривий Ріг в неї не було. Після того як стало ОСОБА_3 відомо про його смерть, вона розібрала його речі, які він не встиг забрати і знайшла в них заповіт. 15.10.2025 нотаріусом Перекопською О.О. була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо її заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , оскільки нею було пропущено строк для подачі заяви.
Також, надала відзив, де вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який був дядьком батька відповідача ОСОБА_3 . З січня 2022 року по квітень 2024 року включно ОСОБА_6 проживав із ОСОБА_3 в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області. Вона його доглядала, оскільки з його слів окрім неї в нього родичів більше не було, усиновлена ним ще колись дочка з ним не спілкувалася. В кінці квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомив відповідачці, що його сусідка по квартирі зателефонувала і запропонувала проживати разом однією сім`єю. Після його від`їзду, він, чи його сусідка ОСОБА_5 , мабуть, змінили номер телефону і вони більше не спілкувалися. ОСОБА_3 неодноразово намагалася зв`язатися з ним, щоб дізнатися про його життя та нагадати, що він ще залишив валізу з речами в неї, яку обіцяв забрати. Чому так сталося, що і місяця не пройшло, як ОСОБА_6 поїхав до міста створювати сім`ю, через місяць помер, відповідачу загадково, так як він не хворів на хронічні хвороби, мав здоровий вигляд, робив біля будинку в неї майже всю домашню роботу, допомагав на городі і сам себе утримував. Про його смерть відповідачу ніхто не повідомив, можливості поїхати до нього в місто Кривий Ріг в неї не було, відстань між населеними пунктами в 160 км, автобуси напряму не ходять, вона працює продавцем в магазині кожного дня з 08:00 год до 20:00 год. Після того як стало їй відомо про його смерть, ОСОБА_3 розібрала його речі, які він не встиг забрати і знайшла в них заповіт. Про наявність заповіту вона не знала, померлий їй не повідомляв, що склав на її ім`я заповіт. Нотаріус також її не повідомив про наявність заповіту. Коли ОСОБА_7 вирішив поїхати назад до м. Кривого Рогу і створити сім`ю, відповідач не заперечувала, вона знала, що в нього є в місті квартира, йому є де жити, але так як вона не є його родичем першого ступеню споріднення, не мала права йому забороняти приймати особисто рішення і в разі його смерті, знала, що не матиме права на прийняття спадщини після його смерті, оскільки не є спадкоємцем першої черги. Однак, як з`ясувалося вже пізніше, воля його остання була заповісти саме ОСОБА_3 своє майно. 15.10.2025 приватним нотаріусом Перекопською О.О. була надана відповідачу Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо її заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , оскільки нею було пропущено строк для подачі заяви. Зазначає, що позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, поважності причини пропуску даного строку в позові не вказано, доказів не надано, тому просить відмовити у задоволенні позову. 
Представник відповідача Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, при розгляд справи покладається на розсуд суду.

Фактичні обставини, встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_8 , батьками якої вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
25.11.1991 ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_10 та набула прізвище ОСОБА_11 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , 1939 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.10.1999 ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 з 02.06.1998 зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_3 .
Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. від 08.04.2025 ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , внаслідок відсутності документів, які підтверджують родинні або інші відносини між спадкодавцем та нею.
Як видно з інформації від 17.06.2025, яка надана приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрито спадкову справу №135/2024. Із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину звертались: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). На ім`я ОСОБА_3 від імені ОСОБА_6 24.12.2021 було складено заповіт щодо квартири АДРЕСА_1 , проте остання спадщину не прийняла. Спадкові договори не складались. Свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом не видавались. На час смерті за місцем реєстрації спадкодавця інші зареєстровані особи відсутні.
24.12.2021 ОСОБА_6 було складено заповіт на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчуром С.М. за №7941.
Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О. від 15.10.2025 ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , внаслідок пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Як видно із довідки Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.04.2025 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала з народження по 1976 рік разом з батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . З 1976 року по 13.03.1987 проживала разом із матір`ю.
Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 надала суду показання, відповідно до яких вона проживала з матір`ю та батьком ОСОБА_6 до трьох років. З мамою вона мешкала до 14 років, та батько сплачував аліменти на її утримання. В 2001 році останній раз бачила батька та він повідомив їй, що мешкає один у гуртожитку, власного житла не має. Їй зателефонували та повідомили про смерть батька. Вона більше нічого не знає про родичів батька.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 дала показання, відповідно до яких з ОСОБА_6 проживали разом з її матір`ю, потім розійшлись, але продовжували спілкуватись. Вона знала, що у ОСОБА_6 є син та він їздив до нього у гості. З часом ОСОБА_6 поїхав мешкати до родички ОСОБА_13 , яка згодом їй зателефонувала та повідомила, що він їде додому. Вона його зустріла та доглядала до самої смерті. ОСОБА_6 хворів, у нього відмовляли ноги та вона зверталась до лікарів з приводу цього. З ОСОБА_13 вони посварились, оскільки остання зняла пенсію ОСОБА_6 і вона здійснювала його лікування за власні кошти. Після смерті ОСОБА_6 вона знайшла дочку останнього та розповіла про його смерть та майно. Їй відомо, що ОСОБА_6 склав заповіт на сина, про інші заповіти їй невідомо.

Зміст спірних правовідносин.
Викладеними обставинами відповідають спадкові правовідносини.

Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Згідно із ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №697/2052/17-ц відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Висновок суду.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
З аналізу судової практики можна зробити висновок, що поважними причинами не визнаються: непоінформованість про смерть спадкодавця (факт, що особа не знала про відкриття спадщини, наприклад, внаслідок поганих стосунків з померлим, раптової зміни місця проживання спадкодавця перед смертю тощо), не є підставою для поновлення строків для прийняття спадщини, - такого висновку дійшов Верховний суд України (Постанова від 04.11.2015 №6-1486цс15); незнання закону. Тобто, що будь-яка необізнаність особи щодо своїх прав та обов`язків як спадкоємця не є поважною причиною пропуску строку; завантаженість, зайнятість своїми власними справами, тощо.
Законодавством не передбачено вичерпного переліку причин, які визнаються судом поважними при розгляді питання про поновлення строку для прийняття спадщини.
Важливим фактором при віднесенні причини пропуску строку до поважної є наявність непереборних, об`єктивних та істотних труднощів, в результаті дії яких особа не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини у встановлені строки.
У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 в справі №756/957/18 вказано, що якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Згідно із правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач посилається на те, що їй не було відомо про смерть спадкодавця та про існування спадкового майна.
Інших доказів про наявність поважних причин пропуску нею строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала.
Отже, з огляду на викладене, суд із урахуванням вказаних норм матеріального права та релевантної судової практики, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені позивачем доводи причин пропуску такого строку не є тими безумовними підставами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. 
З огляду на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у неї суб`єктивних, непереборних істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, а наведені позивачем причини пропуску строку визнано судом неповажними, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо розподілу судових витрат.
На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади 
м. Кривого Рогу в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Територіальна громада м. Кривого Рогу в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , юридична адреса: пл. Гірницької Слави,1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, код ЄДРПОУ 04052548.
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 .
Представник відповідача: Мірошниченко Олена Василівна, АДРЕСА_7 .

Дата складення повного тексту судового рішення – 08.07.2026.

Суддя О.В. Алексєєв