ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 335/9604/13
провадження № 61-15403св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Карпенко С. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бабенко Андрій Миколайович, на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 
2023 року, ухвалену колегією у складі суддів Гончар М. С., Кочеткової І. В., Подліянової Г. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Райффайзен 
Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вердикт Капітал», звернулося з позовом до ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову вказувало, що 23 березня 2007 року Відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ) «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/17-45/283-51, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 32 640 доларів США строком до 23 березня 2017 року зі сплатою 13,75 % річних за його користування.
Належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі укладеного ним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договором поруки від 23 березня 2007 року № 014/17-45/283-51 № 1.
Позичальник не виконав зобов`язання за вказаним кредитним договором, тому на 16 серпня 2013 року має заборгованість у розмірі 977 947,84 грн, 
з яких 125 215,06 грн заборгованості за кредитом, 112 462,87 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 739 569,91 грн пені.
За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 23 жовтня 2013 року позов задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 23 березня 
2007 року № 014/17-45/283-51 у сумі 977 247,84 грн, з яких 125 215,06 грн, що еквівалентно 15 665,59 доларів США, - заборгованість за кредитом; 112 462,87 грн, що еквівалентно 14 070,17 доларів США, - проценти за користування кредитом; 739 569,91 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів.
Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по 1 720,50 грн у відшкодування судового збору.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив про доведення позовних вимог належними і допустимими доказами.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Бабенко А. М., задоволено частково. 
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2013 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 23 березня 
2007 року № 014/17-45/283-51 у розмірі 215 091,05 грн.
Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Стягнено з:
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» по 378,68 грн з кожного у відшкодування судового збору, сплаченого останнім за подання позову;
- ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 5 160,50 грн у відшкодування судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції зазначив про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи 23 жовтня 2013 року за відсутності ОСОБА_2 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд зазначив, що:
- заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2-494/2010 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, зафіксовано розмір заборгованості, яку банк вимагав повернути достроково 
на 16 серпня 2010 року у розмірі 302 093,03 грн;
- на виконання зазначеного рішення суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах 21 травня 2013 року;
- грошові кошти від реалізації вказаної квартири у розмірі 87 001,98 грн перераховані на рахунок Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - відділ ДВС);
- розмір заборгованості відповідачів за вказаним кредитним договором становить 215 091,05 грн (302 093,03 грн (сума заборгованості, зафіксована рішенням суду) - 87 001,98 грн (сума коштів, отримана від реалізації предмета іпотеки під час примусового виконання рішення).
- строк кредитування за кредитним договором від 23 березня 
2007 року № 014/17-45/283-51 змінений банком на 16 серпня 2010 року шляхом направлення позичальнику та поручителю вимоги про дострокове виконання зобов`язання;
- після закінчення строку кредитування у кредитора відсутнє право нараховувати проценти та пеню, тому позов банку про стягнення заборгованості за вказаними складовими боргу, нарахованими після 16 серпня 2010 року, задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_2 про припинення поруки у зв`язку з непред`явленням банком вимог до поручителя в межах трирічного строку з дня настання строку виконання зобов`язання, зазначивши, що строк виконання основного зобов`язання настав 16 серпня 2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у вересні 2013 року, що свідчить про додержання банком визначеного пунктом 4.1 договору поруки трирічного строку пред`явлення вимог до поручителя.
Також апеляційний суд відхилив заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначивши про переривання позовної давності пред`явленням позову про стягнення заборгованості та зверненням стягнення на предмет іпотеки у справі № 2-494/2010.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У жовтні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Бабенко А. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року в частині стягнення 
з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 23 березня 
2007 року № 014/17-45/283-51 у розмірі 215 091,05 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 4 липня 2023 року 
у справі № 2-1268/11 (провадження № 14-2цс13), та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 210/6345/14-ц (провадження № 61-14520св18), про те, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).
Зазначає про неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, викладеного Верховним Судом України 
у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17, про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Вказує про те, що:
- в договорі поруки сторони встановили трирічний строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя з дня настання строку виконання боргового зобов`язання;
- за встановлених апеляційним судом обставин строк виконання боргового зобов`язання настав 16 серпня 2010 року, а з позовом до поручителя про стягнення заборгованості банк звернувся 10 вересня 2013 року (відмітка оператора поштового зв`язку на конверті);
- на час пред`явлення позову порука ОСОБА_2 припинилася на підставі 
частини четвертої статті 559 ЦК України.
Позиція інших учасників справи
У лютому 2024 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало до Верховного Суду пояснення, що за змістом фактично є відзивом на касаційну скаргу, в яких зазначило про безпідставність її доводів та правильність висновків судів першої і апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. Пояснення (відзив) подані з дотриманням вимог, встановлених статтею 395 ЦПК України.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2023 року у справі № 2-1268/11 (провадження № 14-2цс23), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року 
у справі № 210/6345/14-ц (провадження № 61-14520св18), у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 6 серпня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 березня 2007 року ВАТ «Райффайзен Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/17-45/283-51, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 32 640,00 доларів США зі сплатою 13,75 % річних строком до 23 березня 2017 року.
Належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі укладеного ним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договором поруки від 23 березня 2007 року № 014/17-45/283-51 № 1.
20 травня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про повернення заборгованості за кредитом, в яких повідомило про суму заборгованості за кредитом та право кредитора у разі несплати боргу протягом встановленого у вимозі строку на здійснення заходів стягнення заборгованості. Зазначені вимоги отримали поручитель та позичальник, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2011 року у справі № 2-494/2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнено з ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 
від 23 березня 2007 року № 014/17-45/283-51 у розмірі 302 093,03 грн та в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить 
ОСОБА_2 .
На виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах 21 травня 2013 року. Грошові кошти від реалізації вказаної квартири у розмірі 87 001,98 грн перераховані на рахунок Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2011 року у справі № 335/9604/13-ц замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал».
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За
статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені статтею 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).
Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й у такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, правильним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року 
у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19) зазначила: «Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором 
у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року 
у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».
В постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17, про неврахування висновку якої заявник зазначає у касаційній скарзі, сплив строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення певного суб`єктивного права кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами
(частина перша статті 252 ЦК України).
Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові
від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, наявні підстави для висновку, що під час вирішення справи про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.
Відповідно, істотним під час вирішення цього спору є питання, чи була чинною порука ОСОБА_2 на момент звернення позивача до суду з позовом до нього.
У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що:
- сторони погодили трирічний строк дії поруки з дня настання виконання основного зобов`язання (пункт 4.1 договору поруки);
- строк виконання основного зобов`язання настав достроково 16 серпня 2010 року, що не заперечує ОСОБА_2 і визнає позивач. 
Суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи апеляційної скарги про припинення поруки, зазначивши, що банк, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості з поручителя у вересні 2013 року, додержався трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, який настав 16 серпня 2010 року.
З вказаним висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки строк виконання основного зобов`язання за встановленими цим судом обставинами настав 16 серпня 2010 року (що сторони не заперечували), тому визначений договором поруки трирічний строк чинності поруки закінчився 16 серпня 2013 року. Отже, звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 10 вересня 2013 року з позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відбулося після припинення поруки.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вирішення позовних вимог до поручителя, апеляційний суд не надав належної оцінки обставинам припинення поруки ОСОБА_4 , не врахував висновок щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України у вказаній редакції Кодексу, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2023 року у справі № 2-1268/11 (провадження № 14-2цс23) та Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623цс17 (про неврахування якого зазначає заявник у касаційній скарзі), тому помилково солідарно стягнув з поручителя заборгованість за кредитним договором. 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини перша - третя статті 412 ЦПК України).
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи судами встановлені повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя на підставі статті 412 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про відмову у задоволенні позову, пред`явленого до ОСОБА_2 , в частині солідарного стягнення заборгованості у розмірі 215 091,05 грн, підлягає скасуванню оскаржуване судове рішення і в частині стягнення з нього судового збору.
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, тому касаційним судом не переглядається.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_5 , в інтересах якого діяв адвокат Бабенко А. М., оскаржив в касаційному порядку постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог -солідарного стягнення з нього заборгованості у розмірі 215 091,05 грн, що складає 

29,08% від розміру заборгованості, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів (739 569,91 грн). Тому з урахуванням частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції підлягав сплаті судовий збір (в частині оспорюваної суми заборгованості) у розмірі 2 001,28 грн (3 441 грн * 200% * 29,08%)
Оскільки Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу, скасовує судові 
рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 215 091,05 грн і ухвалює в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, понесені ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 001,28 грн (пропорційно задоволених вимог) підлягають стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал».
Разом з тим, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_2 , що надміру сплачений судовий збір за подання касаційної скарги підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила, проте з відповідним клопотанням до Верховного Суду заявник не звернувся.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бабенко Андрій Миколайович, задовольнити.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року № 014/17-45/283-51 
у розмірі 215 091,05 грн скасувати з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у задоволенні позову про солідарне стягнення з  ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 23 березня 
2007 року № 014/17-45/283-51 у розмірі 215 091,05 грн.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 378,68 грн у відшкодування судового збору скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 2 001,28 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Судді | С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко С. Ю. Мартєв О. М. Ситнік І. М. Фаловська