ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 292/1304/25 | | Головуючий у 1-й інст. Лотуга В.Ф.
Категорія 39 | | Доповідач Панкеєва В.А.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів  Галацевич О.М., 
Григорусь Н.Й., 
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у місті Житомирі цивільну справу № 292/1304/25 за позовом акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства "Таскомбанк" - Попова Євгена Васильовича
на рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року, 

встановив:

У грудні 2025 року представник акціонерного товариства "Таскомбанк" (далі - АТ "Таскомбанк") звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за заявою-договором №004/8976242-CCN від 22 грудня 2020 року в розмірі 64 849,72 грн, а також судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що 22 грудня 2020 року між АТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 004/8976242-CCN про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до кредитного договору №004/8976242-CCN від 22 грудня 2020 року, позивач надав відповідачці грошові кошти, встановивши суму кредитного ліміту 28 200,00 грн, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією, процентна ставка за користування кредитом 54,00 %, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.
Підписавши зазначену заяву-договір ОСОБА_1 погодилась з тим, що публічна пропозиція банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті www.tascombank.com.ua) та тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами; підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції банку на укладення даного договору, правил обслуговування корпоративних клієнтів та тарифів банку, просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платежів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку.
Умови вищезазначеного кредитного договору відповідачкою не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті.
Станом на 02 вересня 2025 року заборгованість за заявою-договором №004/8976242-CCN від 22 грудня 2020 року, становить 64 849,72 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 28 164,89 грн; заборгованість за відсоткам (в т.ч. прострочена) - 36 684,83 грн.
Рішенням Пулинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Таскомбанк" заборгованість за заявою-договором №004/8976242-ССN від 22 грудня 2020 року у розмірі 28 164,89 грн та судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1 052,07 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ "Таскомбанк" - Попов Є.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення є ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача по сплаті заборгованості за відсотками у розмірі 36 684,83 грн та стягнути з відповідача всі витрати по зверненню до апеляційного суду.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що, підписавши зазначену заяву-договір №004/8976242-CCN від 22 грудня 2020 року, відповідачка підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та тарифів банку, просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку; надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (погоджується відповідним рішенням банку) згідно внутрішніх нормативних документів банку.
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Відповідачка як споживач була ознайомлена з умовами договору, а також із відсотковою ставкою, яка міститься в Публічній пропозиції та Тарифах банку, які були дійсними станом на дату підписання договору. Підпис споживача в заяві-договорі та Паспорті кредиту є беззаперечним доказом отримання клієнтом від банку певної пропозиції про початок певних договірних відносин. Підпис споживача також доводить те, що сторони дійсно перебували у договірному процесі, тобто на стадії укладання договору.
Своїм підписом відповідачка засвідчила, що погодилася на приєднання до Публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Представник позивача зазначає те, що Публічна пропозиція на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в редакції від 27.02.2020 не може бути змінена будь-коли та будь-ким. Це документ, який затверджено Рішенням Правління АТ "Таскомбанк" протокол №08-3 від 18 лютого 2020 року. Таким чином, висновки суду першої інстанції про мінливість умов такої пропозиції є необґрунтованими, оскільки це документ, який затверджений компетентним органом і в певний період часу (до ухвалення наступної Публічної пропозиції).
Вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно не надання підпису відповідачки на отриманих документах є помилковими та безпідставним. Також вказує, що відповідно до виписки із рахунків відповідача та розрахунку заборгованості, відповідачка сплачувала кредит, зокрема і відсотки, а отже підтверджувала згоду із умовами договору. Крім того зазначає, що при сплаті відсотків призначення платежу було таке: "Сплата % по овердрафту згідно договору № 004/8976242-CCN від 22.12.2020". Вважає, що відповідачці було відомо про відсоткову ставку оскільки вона була погоджена сторонами.
Разом з цим, 08 грудня 2025 року відповідачці було надіслано повідомлення-вимогу, де також вказано про заборгованість по відсотках, яка була нею проігнорована. При непогодженні із цією умовою відповідачка б надала заперечення, а оскільки цього немає, то відповідно ця умова була відома боржнику.
Враховуючи зазначене вище, зокрема і сплату відповідачкою відсотків за кредитом, представник позивача вважає, що відповідачка з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо її обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 23 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 36 684,83 грн, а тому в іншій частині не переглядається судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що до АТ "Таскомбанк" звернулася ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 22 грудня 2020 року підписала заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №004/8976242-ССN, якою підтвердила достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві-договорі та в офіційних документах, наданих позичальником банку та акцептувала публічну пропозицію АТ "Таскомбанк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщену на сайті www.tascombank.com.ua) та беззаперечно приєдналася до умов договору, погодилася з тим, що заява-договір та Тарифи банку є невід`ємними частинами договору.
У заяві відповідачка просила відкрити їй поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Просто картка" зі встановленням бажаного кредитного ліміту 14 900,00 грн.
У заяві зазначено, що відповідачка отримала картку з номером НОМЕР_1 , правила користування електронними платіжними засобами, тарифи банку (а.с.6).
Зокрема, 22 грудня 2020 року відповідачкою підписаний паспорт споживчого кредиту за карткою "Просто Картка".
Із копії паспорта споживчого кредиту за карткою "Просто картка" слідує, що тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - від 0 до 100000 (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит), строк кредитування - 12 місяців, з автоматичною пролонгацією, мета отримання кредиту - споживчі цілі, процентна ставка, відсотків річних - 54%, тип процентної ставки - фіксована, обслуговування кредитної заборгованості (від початку суми кредиту) - обов`язковий мінімальний платіж 5%, не менше 50 грн, але не більше залишку заборгованості. Загальні витрати за кредитом - 2884,93 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 12884,93 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 52,92%. Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: штрафи - 100,00 грн за кожен факт порушення строку та розміру платежу щодо повернення кредиту, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 54% (а.с.7).
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №004/8976242-СCN від 22 грудня 2020 року, укладеного з ОСОБА_1 , остання станом на 02 вересня 2025 року має заборгованість в сумі 64 849,72 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 28 164,89 грн, заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) - 36 684,83 грн (а.с.9-11).
Крім того, як видно з матеріалів справи, що 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 направлено повідомлення-вимогу позивача про те, що у зв`язку з тривалим невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за кредитом, яка на 23 травня 2025 року становить 28 164,89 грн - основний борг, 36 684,83 грн - заборгованість за процентами (в т.ч. простроченими), а тому позивач вимагав виконати взяті на себе зобов`язання протягом 30 днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 днів з дня направлення банком даного повідомлення (а.с.21).
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що представником позивача до суду першої інстанції через систему "Електронний суд" була подана виписка по особовим рахункам кредитного договору №004/8976242-СCN ОСОБА_1 за період з 22 грудня 2020 року по 02 вересня 2025 року, з якої убачається, що відповідачка користувалася наданою їй кредитною карткою, знімала кошти, проводила розрахунки та здійснювала погашення кредиту. Крім того, за користування кредитними коштами, банком нараховувались відсотки.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами погодження сторонами умов щодо сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим відмовив у стягненні заборгованості за процентами та стягнув лише фактично отриману і неповернуту суму кредиту (тіло кредиту).
Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
У справі, що переглядається встановлено, що 22 грудня 2020 року підписавши заяву-договір №004/8976242-ССN між сторонами укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і відповідачці для використання надано банківську картку з встановленим на ній кредитним лімітом на суму 14 900,00 грн.
Як убачається із матеріалів справи банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, яким відповідачка активно користувалася.
Однак, позивач посилається на те, що відповідачка використані кредитні кошти повністю не повернула, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 64 849,72 грн, з яких: 28 164,89 - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) та 36 684,83 грн - заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. 
Як убачається із матеріалів справи позивачем було долучено до позовної заяви тарифний пакет "ТАС-онлайн" на розрахунково-касове обслуговування в АТ "Таскомбанк", вбачається що даний документ відповідачкою не підписаний і матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка з ними ознайомлена (а.с.8).
Отже, зі змісту підписаної сторонами заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №004/8976242-ССN від 22 грудня 2020 року неможливо встановити погоджений сторонами розмір процентної ставки та порядок її нарахування.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім залишку заборгованості тіла кредиту стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Надана суду Публічна пропозиція АТ "Таскомбанк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не містить підпису позичальника. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме ця редакція Публічної пропозиції діяла станом на 22 грудня 2020 року та була доведена до відома відповідачки при укладенні договору.
Крім того, як убачається із матеріалів справи позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці тарифи, умови і правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №004/8976242-ССN від 22.12.2020, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, у зазначеному в ньому розмірах і порядку нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такий витяг з публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не може вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що витяг з публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який міститься в матеріалах даної справи без підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 грудня 2020 року шляхом підписання заяви-договору про приєднання.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України "Про захист прав споживачів", Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи захисту інтересів споживачів" прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами письмове погодження сторонами умов щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, що виключає можливість стягнення заявлених позивачем процентів.
Факт користування кредитними коштами, здійснення платежів, у тому числі зі сплати процентів, не свідчить про письмове погодження сторонами істотних умов кредитного договору щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, оскільки такі умови мають бути визначені сторонами саме у письмовій формі.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Таскомбанк" - Попова Євгена Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва 

Судді О.М. Галацевич

Н.Й. Григорусь