УХВАЛА

20 липня 2026 року
м. Київ

справа № 607/2581/26

провадження № 61-8940ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Трачук Зоряною Ігорівною, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2025 року № 8738481 в розмірі 20 680 грн, а також 2 144,03 грн судового збору.
У решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 19 травня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" подала апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 травня 2026 року її апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження. 

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року повернуто апелянту.

У липні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Трачук З. І., на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2026 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 

Касаційна скарга мотивована тим, що повний текст рішення суду першої інстанції доставлено до Електронного кабінету 12 квітня 2026 року, проте ОСОБА_1 фактично дізналася про нього лише 05 травня 2026 року через додаток "Дія", а копію рішення не було надіслано засобами поштового зв`язку. 
Вважає, що строк було пропущено з поважних причин, пов`язаних із незадовільним станом здоров`я, обстрілами та розривом зв`язку з представником. Повноваження адвоката за первісним договором закінчилися із ухваленням рішення судом першої інстанції, а новий договір на ведення справи в апеляційному суді було укладено 14 травня 2026 року. 
На думку заявника, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність повноважень представника через недодання копії договору про надання правничої допомоги. Зазначає, що ордер є самостійним і достатнім документом, який підтверджує повноваження адвоката, а вимога суду щодо надання самого договору є незаконною.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або надані нею підстави для поновлення строку визнані неповажними. Якщо вказані підстави будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції повертає скаргу.

Зі змісту оскаржуваних рішень встановлено, що повний текст рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2026 року було складено 30 березня 2026 року та доставлено до Електронного кабінету відповідача 12 квітня 2026 року. 

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 травня 2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху.
На усунення недоліків адвокатом подано заяву про поновлення строку, в якій, зокрема, зазначено, що повноваження на представництво інтересів відповідачки, згідно договору про надання правничої допомоги завершились після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що така обставина не може бути визнана судом поважною, оскільки доказів, які б підтверджували обсяг повноважень адвоката не було долучено, зокрема, не додано відповідного договору про надання правничої допомоги.

Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду.

Постановляючи ухвалу від 03 червня 2026 року про повернення апеляційної скарги, Тернопільський апеляційний суд діяв відповідно до процесуального закону.

Нормами статті 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини шостої статті 14, частини п`ятої статті 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 

Отже, перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 13 квітня 2026 року та закінчився 12 травня 2026 року, тоді як апеляційну скаргу подано представником 19 травня 2026 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до картки руху документу, датою доставки копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року до електронного кабінету представника заявника - адвоката Трачук З. І., є 12 квітня 2026 року 13 год 34 хв.

Посилання представника у касаційній скарзі на те, що її клієнт отримав рішення суду через портал "Дія" 05 травня 2026 року і до цього моменту не знав та не міг знати про ухвалення рішення суду, оскільки не виходив на зв`язок до 14 травня 2026 року, можливо через стан здоров`я або обстріли Києва є безпідставним, оскільки прямо суперечить положенням частини сьомої статті 272 ЦПК України та спростовується вищенаведеними обставинами.

Щодо основних доводів касаційної скарги про наявність процесуального формалізму та порушення апеляційним судом практики Верховного Суду стосовно того, що ордер є самостійним документом, який не потребує додавання договору, колегія суддів зазначає таке.

Адвокат, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, сама послалася на суб`єктивну обставину: закінчення дії первісного договору та укладення нового договору лише 14 травня 2026 року. Оцінюючи це твердження, апеляційний суд справедливо зазначив, що докази, які б об`єктивно підтверджували неможливість укласти такий договір раніше або подати скаргу самою ОСОБА_1 у межах строку (до 12 травня 2026 року), відсутні, а сам договір, де було б прописано обмеження повноважень лише першою інстанцією, до заяви не додано.

Разом з тим, аналіз змісту оскаржуваної ухвали Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2026 року свідчить, що апеляційний суд виходив з того, що обставина завершення дії першого договору не може бути визнана судом поважною причиною для поновлення процесуального строку, оскільки до заяви не додано самого договору про надання правничої допомоги, з якого б вбачалося, що повноваження адвоката діяли тільки в суді першої інстанції.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги встановлено статтею 356 ЦПК України.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. 

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися. 

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги з підстав, передбачених частиною другою статті 357 ЦПК України, оскільки жодних належних та допустимих письмових доказів (зокрема, первісного договору з чітким обмеженням повноважень виключно судом першої інстанції) до суду надано не було. 

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 
1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

З огляду на вищенаведене відсутні підстав вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, натомість, правильно застосувавши положення статей 185, 356 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2026 року.

Крім того, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із такою скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Трачук Зоряною Ігорівною на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник