КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
16 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/11955/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: представника відповідача - адвоката Печериці Н. С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Печериці Наталії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Шестопалової Я. В.
від 13 квітня 2026 року 
у цивільній справі № 367/2809/25 Ірпінського міського суду Київської області
за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , 
третя особа: ОСОБА_3 
про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання 
У С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи вимоги вказувала, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано 16.06.2009. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.04.2013 у справі № 544/409/2013-ц з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх його щомісячних доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти сплачувалися до досягнення дитиною повноліття. На день подання позову донька є повнолітньою, але продовжує навчання на 3 курсі спеціальності 081 «Право» в Ірпінському фаховому коледжі економіки та права на денній формі навчання за рахунок коштів фізичних осіб. Вона не має власного доходу та знаходиться на утриманні позивачки.
На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісяця до досягнення нею 23-річного віку або припинення навчання; визначити спосіб сплати аліментів шляхом перерахування коштів на особистий банківський рахунок ОСОБА_3 .
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_4 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 11.03.2025 і до закінчення навчання ОСОБА_3 у Ірпінському фаховому коледжі економіки та права, тобто до 30.06.2026, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі адвокат Печериця Н. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з позивача.
Зазначає, що суд першої інстанції повністю залишив поза увагою його майновий стан та об`єктивну неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці ОСОБА_3 . Звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_2 підтвердила в суді лише два обов`язкові юридичні факти, а саме вік дитини та її навчання в Ірпінському фаховому коледжі економіки та права за спеціальністю «Право» з річною вартістю освітніх послуг у розмірі 26 270 грн. Апелянт наголошує, що донька проживає разом із матір`ю у власному благоустроєному житлі в місті Ірпені, а навчальний заклад розташований у пішій доступності, що мінімізує будь-які витрати на проїзд чи проживання у гуртожитку. 
ОСОБА_1 акцентує увагу на зміні своїх життєвих обставин, оскільки він уклав новий шлюб із ОСОБА_5 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та непрацюючу дружину, яка не має власного доходу. Особливий акцент скаржник робить на тому, що він опікується своєю літньою матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій встановлено ІІ групу інвалідності, та надав суду квитанції про регулярні грошові перекази на її користь за останні місяці. Апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо його платоспроможності, оскільки наказом від 09.10.2025 його було звільнено з посади провідного фахівця ПРАТ «Київстар» за угодою сторін, і наразі він є офіційно безробітним із мінливим і непостійним доходом від тимчасових підробітків, який ледве покриває витрати на оренду житла у місті Києві в розмірі 15 000 грн щомісячно. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18, апелянт підкреслює, що при визначенні підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину мають обов`язково враховуватися як реальна вартість проживання та навчання дитини, так і матеріальний і сімейний стан платника, його здоров`я та наявність інших утриманців. Скаржник вважає, що позивачка не виконала свій процесуальний обов`язок із доказування, встановлений статтею 81 ЦПК України, оскільки не надала жодних доказів реальної потреби доньки у матеріальній допомозі, пов`язаній безпосередньо з процесом навчання.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Короленко Т. Л., в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. 
Зазначає, що надані сторонами докази були оцінені судом належним чином. Заперечує твердження скаржника про наявність у неї додаткового житла для здачі в оренду та зазначає, що у приватному будинку в місті Буча проживають її літні батьки. Позивачка наголошує на тому, що ні вона, ні її повнолітня донька, яка навчається на денній формі, не працюють і не мають жодних інших джерел доходу, що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою ОК-5. Звертає увагу суду на те, що апелянт надав копію договору оренди квартири у місті Києві від 2018 року, строк дії якого закінчився у 2019 році, і не долучив жодних належних доказів продовження його дії чи фактичного понесення витрат на оренду житла в розмірі 15 000 грн. Позивачка вказує, що донька ОСОБА_8 є дитиною, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зазнала психологічного насильства, а тому потребує особливої матеріальної та моральної підтримки батьків під час здобуття освіти. ОСОБА_2 зазначає, що батько дитини ніколи не виявляв добровільного бажання фінансово допомагати доньці, через що аліменти до досягнення нею повноліття стягувалися примусово у виконавчому провадженні на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.04.2013 у справі № 544/409/13-ц. Зауважує, що надані апелянтом квитанції про переказ коштів його матері не містять відомостей про цільове призначення цих платежів, а статус безробітного не звільняє працездатну особу від обов`язку утримувати свою дитину. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16-ц та від 24.02.2021 у справі № 712/9103/19, позивачка підкреслює, що тимчасова відсутність офіційного місця роботи чи статус безробітного не є безумовною підставою для звільнення від аліментних зобов`язань, оскільки працездатна особа повинна докладати всіх зусиль для пошуку заробітку з метою забезпечення права дитини на освіту.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Печериця Н. С. підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів.
Позивач у судове засідання не прибула, представника на направила, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим повторно Солом?янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22.06.2019.
За рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.04.2013 по справі № 544/409/2013-ц з ОСОБА_1 , стягувались аліменти на користь доньки, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2013 і до досягнення дитиною повноліття.
На даний момент ОСОБА_3 є повнолітньою, навчається на денній формі навчання в Ірпінському фаховому коледжі економіки та права за освітнім ступенем фаховий молодший бакалавр, за рахунок коштів фізичних осіб, за спеціальністю «Право», дата вступу 01.09.2022, дата закінчення навчання 30.06.2026.
21.12.2018 відповідач уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.12.2018 серії НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.06.2017 серії серії НОМЕР_3 .
Згідно копії договору оренди житла від 11.05.2018, ОСОБА_9 , орендує квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку чи сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, прямо передбачений нормами сімейного законодавства України. Встановивши, що третя особа ОСОБА_3 є повнолітньою, не досягла двадцяти трирічного віку, продовжує навчання на денній формі за контрактом в Ірпінському фаховому коледжі економіки та права і не має самостійного заробітку, суд дійшов висновку про наявність об`єктивної потреби дитини у матеріальній допомозі з боку батьків. Оцінюючи доводи відповідача щодо його матеріального стану, суд врахував, що ОСОБА_1 перебуває в працездатному віці, є працездатною особою і не надав суду беззаперечних даних про повну неможливість надання ним матеріальної допомоги своїй доньці. Встановивши, що на утриманні відповідача також перебувають малолітній син ОСОБА_6 , 2017 року народження, та непрацездатна матір ОСОБА_7 , яка є особою з інвалідністю, суд дійшов висновку про необхідність дотримання принципу рівності та однакової відповідальності обох батьків за розвиток дитини. Зважаючи на встановлені обставини та положення статей 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначив розмір аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання, а право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою, продовжує навчання на денній формі за контрактом в Ірпінському фаховому коледжі економіки та права за спеціальністю «Право», у зв`язку з чим не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги. Факт проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 та відсутність у неї власних доходів підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема довідкою з навчального закладу та відомостями з реєстру застрахованих осіб. 
Твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що він повністю позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу доньці у зв`язку зі своїм звільненням з ПРАТ «Київстар» 14.10.2025 та відсутністю постійного заробітку, колегія суддів вважає неспроможними. Звільнення з роботи за угодою сторін свідчить лише про припинення конкретних трудових відносин, але жодним чином не доводить втрату особою загальної працездатності. ОСОБА_1 перебуває у працездатному віці, не має інвалідності чи інших хронічних захворювань, які б перешкоджали його працевлаштуванню та отриманню доходу. Перебування у статусі безробітного є динамічним станом, і працездатна особа зобов`язана докладати максимальних зусиль для пошуку заробітку з метою виконання своїх законодавчо закріплених аліментних зобов`язань (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 712/9103/19). 
Аналізуючи сімейний стан платника аліментів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повною мірою врахував вимоги статті 182 Сімейного кодексу України та положення щодо наявності у відповідача інших утриманців. Встановивши, що ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 2017 року народження та літню матір ОСОБА_7 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, суд обґрунтовано зменшив розмір аліментів із заявленої позивачкою 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника. Таке визначення розміру стягнення забезпечує справедливий баланс між обов`язком батька брати участь у витратах на здобуття освіти його повнолітньою донькою та можливістю належним чином утримувати свою нову сім`ю і допомагати непрацездатній матері. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів понесення додаткових витрат на проживання та проїзд дитини, не спростовують висновків суду по суті спору. Навчання на денній формі за контрактом само по собі передбачає не лише оплату вартості освітніх послуг, яка документально підтверджена договором у розмірі 26 270 грн на рік, а й неминуче позбавляє студента можливості повноцінно працювати для самостійного забезпечення базових потреб у харчуванні, одязі та навчальних матеріалах (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20).
Суд першої інстанції діяв до вимог процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності за правилами статті 89 ЦПК України, правильно встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Печериці Наталії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 липня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов