ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/466/26
381/7403/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Ковалевської Л.М.,
за участю секретарів - Омельчук С.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник позивача - адвокат Герасимовська Н.М. звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що 24.04.2014 позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №484.
Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.04.2024 рішенням Печерського районного суду Київської області у справі №757/1531/24-ц шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.
Під час перебування у шлюбі сторонами придбано та зареєстровано на відповідача наступні транспортні засоби: автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, б`єм двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; мотоцикл Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3, номер шасі (VIN) НОМЕР_3 .
Також, під час шлюбу за рахунок загальних коштів подружжя сторони набуло майнових прав на нерухоме майно. 
Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя та обсягу майна, що підлягає такому поділу, що є причиною для подання даної позовної заяви.
Представник позивача просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно придбане у період перебування в шлюбі: автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, номер кузова НОМЕР_2 ; мотоцикл Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3, номер шасі НОМЕР_3 .
В порядку поділу спільного майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію 1/2 частки у спільному майні подружжя в сумі 473885 (чотириста сімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) гривень, що складається з 1/2 вартості мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3у розмірі 79390 грн. та 1/2 вартості автомобілю MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, номер кузова НОМЕР_4 розмірі 394495 грн.
Судові витрати, у тому числі витрати з правничої допомоги покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого провадження. Також, в даній ухвалі суду витребувано від ТОВ «450 ГРУП» наступну інформацію, а саме: інформацію про будь-які укладені договори, об`єктом яких є придбання нерухомого майна між ТОВ «450 ГРУП» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_5 , а саме: дати укладання договорів, який стан виконання договорів, скільки платежів було сплачено на виконання укладених договорів, за наявності - надати копії спірних договорів та документи, що підтверджують сплату грошових коштів за такими договорами.
13.01.2026 від представника відповідача - адвокат Положишник В.В. через систему «Електронний суд» направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на наступні обставини.
Відповідачем не заперечується факт перебування у шлюбі з ОСОБА_1 з 2014 року та його розірвання 30 квітня 2024 рішенням Печерського районного суду м. Києва року. Відповідачем не заперечується, що автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску та мотоцикл Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску набуті у період шлюбу з позивачем, за спільні кошти, а тому перебували на праві спільної сумісної власності подружжя.
11.06.2019 відповідач відкрив в АТ «Приватбанк» картковий рахунок № НОМЕР_6 , до якого було приєднано дві банківські карти, які банком оформлено колишню дружину ОСОБА_1 . Тобто, картки НОМЕР_7 та НОМЕР_8 були оформлені на ОСОБА_1 та відповідно перебували в її користуванні. Доказом використання позивачем картки НОМЕР_8 в особистих інтересах є поповнення з картки 19 січня 2024 року її мобільного: номеру НОМЕР_9 , сплата 16.10.2023 та в лютому 2024 року комунальних платежів ТОВ «ЖБК Управдом», АТ «Облтеплокомуненерго», КП «Чернігівводоканал», АТ «Чернігівгаз», ГК «Нафтогаз» Чернігівська область. Відповідачу відомо, що в м. Чернігові у позивача є квартира АДРЕСА_1 , яка залишилась від батьків, а тому саме з цієї картки остання оплачувала комунальні послуги за вказану квартиру. Також, позивач має в м. Києві іншу квартиру АДРЕСА_2 , комунальні послуги за яку також були сплачені з названої картки. З аналізу витрат, здійснених позивачем з картки НОМЕР_8 , оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що переважна більшість видаткових операцій нею здійснені на території ФРН в м. Альтенкірхер (Altenkirchen), інших містах ФРН Кольн, Гахенбург, Кобленц та в Польщі в валюті злотих (готель Краков). Аналогічно з аналізу витрат, здійснених позивачем з картки НОМЕР_7 ОСОБА_1 вбачається, що переважна більшість видаткових операцій нею здійснені на території ФРН в м. Альтенкірхер (Altenkirchen) та інших містах ФРН Мюнхен, Швангау, Гюнбург.
Згідно з наданими АТ «ПриватБанк» відомостями, з 7 березня 2022 року по 16 вересня 2024 року відповідачем перераховано на 2 карти позивача 372 394,64 грн., з яких позивачем витрачено грошові кошти в сумі 372 629,92 грн. З цих коштів в період з 7 березня 2022 року по 23 грудня 2023 року (до дати продажу першого транспортного засобу) було використано грошові кошти в сумі 241 164,64 грн
Також, в період 2022-2023 років відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин за договором із позивачем за власні кошти здійснено оплату ФОП ОСОБА_4 вартість і ремонт та технічного обслуговування власного автомобіля позивача Хонда СР-В. Зокрема: 26.07.2023 - 20 000 грн (аванс), 27.07.2023 - 9 052 грн., 05.08.2023 - 3 900 грн., 10.08.2023 - 5400 грн., 22.07.2022 - 5 526 грн., 04.08.20232- 4 410 грн. Всього на суму 48 288 грн.
Окрім цього, за даними довідок АТ «ПриватБанк» з 23 грудня 2023 року по 17 вересня 2024 року відповідачем перераховано на карти позивача грошові кошти в сумі 131 230, 00 грн., які отримані відповідачем від продажу транспортних засобів, тобто на користь та в інтересах позивача, які в подальшому використані позивачем на власні потреби.
При цьому після припинення фактичних шлюбних відносин з березня 2022 року і до розірвання шлюбу 30 квітня 2024 року, всі кошти, які відповідач отримував як заробітна плата та дохід фізичної особи підприємця, є його особистою приватною власністю. Таким чином, під час вирішення цього спору, представник відповідача просив суд врахувати, що особистою приватною власністю відповідача є грошові кошти в вигляді доходів, які отримані під час припинення фактичних шлюбних відносин, надані позивачу та використані позивачем на власні потреби в сумі 289 452, 64 грн. та врахувати їх під час визначення обсягу майна, на яке позивач має право під час поділ спільної сумісної власності.
Тому, у позивача відсутні підстави ставити питання про визнання права спільної сумісної власності на заробітну плату та доходи відповідача, отримані в період припинення фактичних шлюбних відносин, в тому числі і отриманні від відповідача грошових коштів, на які такий правових режим не поширюється, а кошти є приватною власністю відповідача.
20.01.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Герасимовська Н.М. направила відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на наступне. 
Відповідач зазначив, що банківські картки НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , які були приєднані до карткового рахунку відповідача ОСОБА_2 , були оформлені на ОСОБА_1 та відповідно перебували в її користуванні. Згідно з наданими АТ «ПриватБанк» відомостями, з 7 березня 2022 року по 16 вересня 2024 року відповідачем перераховано на 2 карти позивача 372 394,64 грн, з яких позивачем витрачено грошові кошти в сумі 372 629,92 грн. З цих коштів в період з 7 березня 2022 року по 23 грудня 2023 року (до дати продажу першого транспортного засобу) було використано грошові кошти в сумі 241 164,64 грн. Окрім цього, за даними довідок АТ «ПриватБанк» з 23 грудня 2023 року по 17 вересня 2024 року відповідачем перераховано на карти позивача грошові кошти в сумі 131 230, 00 грн, які отримані відповідачем від продажу транспортних засобів, тобто на користь та в інтересах позивача, які в подальшому використані позивачем на власні потреби. 
Позивач не погоджується з вказаною оцінкою правової природи вказаних грошових коштів та вказаними сумами та зазначає наступне. Так як сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2022 року фактично знаходиться під одноосібною опікою матері, відповідач відкрив у АТ КБ «Приватбанк» картки НОМЕР_7 , НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_1 , які прив`язані до його карткового рахунку № НОМЕР_6 на перераховував на нього грошові кошти з тією метою, щоб вони використовувались для покриття потреб дитини, сплачуючи таким чином аліменти на сина у добровільному порядку та покриваючи додаткові витрати на дитину, які виникали у позивачки. Представник позивача вважає, що за таких обставин неможливо розцінювати грошові кошти в сумі 241 164,64 грн. як такі, що враховуються при поділі майна подружжя, а тим більш як такі, що сплачені з доходу з продажу майна, оскільки вони мали зовсім інше цільове призначення - утримання батьком своєї дитини, як це передбачено нормами сімейного законодавства та домовленістю між сторонами. Також, незрозумілою є природа грошових коштів в сумі 131 230, 00 грн. У відзиві зазначено, що за даними довідок АТ «ПриватБанк» з 23 грудня 2023 року по 17 вересня 2024 року відповідачем перераховано на карти позивача цю суму, однак не вказано на які саме карти було здійснено дане перерахування. Якщо відповідач має на увазі картки НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , то він фактично має на меті зарахувати суму 131 230, 00 грн. двічі, оскільки вже надавав розрахунок по цим карткам за цей період. Так, повна виписка по картці/рахунку НОМЕР_7 містить також дані по додатковим рахункам договору SAMDNWFC00051897450, тобто по картці/рахунку НОМЕР_8 . Щодо компенсації витрат на СТО, то дані витрати були покриті відповідачем за спільної домовленості, адже на цьому автомобілі позивачка подорожує разом з сином до України, організовуючи спілкування дитини з батьком. Користування спільним рахунком та перерахування відповідачем коштів відбувалося протягом тривалого часу - з 2022 року по 2025 рік, як задовго до, так і задовго після продажу транспортних засобів - автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску був перереєстрований з ОСОБА_2 на нового власника 23.12.2023 року, а мотоцикл HONDA XL 1000 VARADERO, 2004 року випуску був перереєстрований 04.01.2024 року. Кількість та регулярність транзакцій відповідача, малі суми грошових коштів також свідчить про те, перерахування ним коштів не могло бути сплатою компенсації вартості частки позивачки у спільному майні. Грошові кошти перераховувались відповідачем добровільно, більш того, ним було надано доступ до свого банківського рахунку позивачу. Отже, перераховані кошти були спрямовані на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін. Його дії були зумовлені особистими стосунками, почуттями та бажанням допомогти, а не виконанням юридичного обов`язку. Таким чином, вищезазначені добровільно передані кошти, за відсутності доказів помилки у розрахунках, не підлягають зарахуванню як компенсація при поділі майна подружжя.
Сторона позивача зазначає. що за таких обставин твердження відповідача про те, що відповідачем надано у власність позивача та використано останньою грошові кошти, які перевищують розмір компенсації у спільній сумісній власності, не відповідають дійсності, оскільки надані грошові кошти за домовленістю сторін використовувались на утримання спільної дитини в межах виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню сина. Позивачка заперечує існування будь- яких домовленостей щодо продажу транспортних засобів, а тим паче перерахунку на її рахунок частки від суми продажу, це твердження відповідача спростовується і кількістю транзакцій, замість однієї з конкретним призначенням щодо продажу транспортних засобів. Відчуження даних транспортних засобів було здійснено всупереч її волі та не в інтересах сім`ї, з огляду на окреме проживання сторін на той період позивачка не знала та не могла знати про намір відповідача продати спільне майно, а тим більше надати на це свою згоду.
16.03.2026 через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Герасимовською Н.М. повторно було направлене клопотання про витребування доказів у ТОВ «450 груп», у Благодійній організації «благодійний фонд «Дитя Світла» та у Громадської організації «Садівницьке товариство «Росавка».
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року клопотання адвоката Герасимовської Н.М. про витребування доказів, -задоволено.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Герасимовська Н.М. вимоги позову підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача - адвокат Положишник В.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні відмовити.
Заслухавши позиції сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази та спів вставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд встановив наступне.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.
Судом встановлено, що  24 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що у книзі реєстрації шлюбів 24.04.2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 484 що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_10 виданим 24.04.2014, копія якого наявна в матеріалах справи.
Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_11 .
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 31.05.2024.
Під час перебування у шлюбі сторонами придбано та зареєстровано на відповідача наступні транспортні засоби: автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, б`єм двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; мотоцикл Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3, номер шасі (VIN) НОМЕР_3 .
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).
Отже, враховуючи, що спірні транспортні засоби придбані позивачем та відповідачем під час шлюбу, беручи до уваги, що відповідачем даний факт не заперечується та зважаючи на презумпцію спільності права власності на вказане майно, суд доходить висновку, що спірні транспортні засоби є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними у рівних частках.
Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 04.01.2024 здійснив відчуження мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3, номер шасі (VIN) НОМЕР_3 та 23.12.2023 здійснив відчуження автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.136).
Так, відповідно до інформації зазначеної Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м.Києві вищезазначені транспортні засоби було перереєстровано на нових власників, а саме згідно Договору купівлі-продажу від 23.12.2023 року, укладеному в ТСЦ №8045 та Договору купівлі-продажу від 04.01.2024 року, укладеному в ТСЦ №8043 (а.с.136-138).
Верховний суд у постанові від 05.07.2023 у справі № 295/98/21 зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження №61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19 (провадження № 1-21084 св 19).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів, також Матеріали справи не містять жодних договорів, які б підтверджували той факт, що сторони домовилися про поділ майна подружжя.
Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 розпорядився (відчуживши) спірними транспортними засобами на власний розсуд без письмової згоди позивачки, суд доходить висновку, що позивач має право на присудження грошової компенсації вартості частки спірного майна.
Посилання відповідача на остаточне припинення шлюбних відносин з березня 2022, з урахуванням позиції ОСОБА_1 у справі про розлучення, де вона позов визнала, суд до уваги не приймає, оскільки при розгляді заяви про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось, в той час як предметом спору у даній справі є вирішення питання щодо правового статусу сумісного майна подружжя, що було реалізовано одним з подружжя без згоди іншого під час перебування у шлюбі.
У пунктах 22 та 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди,виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Аналогічна позиція підтримана у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», у якому зазначено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.  Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано.Для її визначення у разі необхідності призначається експертиза.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №127/7029/15-ц виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні.
Ринкова вартість КТЗ це вартість, за яку можливе відчуження КТЗ на ринку подібного КТЗ.
Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження ринкової вартості транспортних засобів позивачем до позовної заяви долучено:
- звіт 3107-24/2 про оцінку середньої ринкової вартості автомобіля MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, складений 31 липня 2024 року. За результатами оцінки спірного транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість оцінюваного КТЗ на дату оцінки складає 788 990 гривень (а.с.35-37);
- звіт 3107-24/1 про оцінку середньої ринкової вартості мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, складений 31 липня 2024 року. За результатами оцінки спірного транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість оцінюваного КТЗ на дату оцінки складає 158 780 гривень (а.с.42-45).
Представник відповідача у відзиві заперечував проти звітів оцінки, які на його думку є необ`єктивними, оскільки ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, використаних оцінювачем для надання висновку про вартість об`єкта оцінки без безпосереднього огляду транспортних засобів, які на момент відчуження потребували ремонту, що значно знижувало їх вартість, що ставить під сумнів обґрунтованість та достовірність звітів.
Слід зазначити, що дійсну вартість транспортного засобу потрібно враховувати не на момент його відчуження, оскільки вартість майна подружжя, що підлягає поділу, визначається на час розгляду справи, а не на момент продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними встатті 9 цього Закону(далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до пункту 57 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.
У вищевказаних звітах про оцінку середньої ринкової вартості транспортних засобів не зазначено строк його дії, проте визначена оцінювачем ринкова вартість спірних КТЗ станом на дату оцінки -31.07.2024 (два роки тому), а отже не є дійсною на час розгляду даної справи.
Крім того, представник відповідача вказав, що поданні до суду Звіти не враховують реального технічного стану КТЗ на момент їх продажу, зокрема, суттєвих несправностей, які значно вплинули на їх ринкову вартість, що підтверджено документально (а.с.139-159)
Суд приймає до уваги посилання відповідача на те, що на момент продажу автомобіль знаходився в технічно несправному стані, а на підтвердження вказаних обставин суду було надано фото пошкодженого спірного автомобіля (у додатках до Висновку експертизи) та квитанції про оплату за виконання ремонтних робіт, які суд визнає належними доказами, оскільки вони підтверджують обставини справи у частині визначення ринкової вартості спірного майна (а.с.146-150).
Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено Висновок експерта № 003/26 судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 381/7403/25 складений 08.01.2026. За результатами оцінки спірного транспортного засобу MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску встановлено, що ринкова вартість оцінюваного КТЗ на дату оцінки складає 481 051,90 гривень, а мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску - 144 801 гривень.(а.с.125-135).
Отже, звітипро визначення середньої ринкової вартості спірних КТЗ, що надані стороною позивача датовані 31.07.2024 року.
Висновок експерта № 003/26 судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 381/7403/25 , що наданий відповідачем, складений 08.01.2026.
Отже, найбільш наближеною до реальної ринкової вартості транспортних засобів станом на час розгляду справи у суді, є оцінка, що викладена у Висновку експерта № 003/26 судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 381/7403/25 дата складання - 08.01. 2026 року.
Розраховуючи загальну ринкову вартість двох транспортних засобів зазначених вище згідно з Висновком експерта № 003/26 встановлено: 
- вартість автомобіля MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску -становить 481 051,90гривень; 
- вартість мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску становить - 144 801 гривень, а загальна ринкова вартість двох транспортних засобів становить - 625 852,9 гривень.
За таких обставин розмір грошової компенсації за 1/2 частину середньої ринкової вартості проданих транспортних засобів буде становити 625 852,9:2 =312 926.45 гривень.
Суд, звертає увагу на норми статті 13 ЦК України, де зазначено, що сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту.
З вищевикладеного, слід виснувати, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна без згоди іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та зобов`язує відчужувача виплатити компенсацію іншій стороні.
Щодо використання коштів від продажу транспортних засобів на потреби сім`ї, суд зазначає наступне.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що згідно з наданими АТ «ПриватБанк» відомостями, з 7 березня 2022 року по 16 вересня 2024 року відповідачем перераховано на 2 карти позивача 372 394,64 грн., з яких позивачем витрачено грошові кошти в сумі 372 629,92 грн. З цих коштів в період з 7 березня 2022 року по 23 грудня 2023 року (до дати продажу першого транспортного засобу) було використано грошові кошти в сумі 241 164,64 гривень.
Представник позивача визнала, що переказ коштів по картам, які відповідач відкрив у АТ КБ «Приватбанк» картки НОМЕР_7 , НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_1 , які прив`язані до його карткового рахунку № НОМЕР_6 відбувались протягом тривалого часу - з травня 2022 року по березень 2025 року, а отже з урахуванням дат продажу відповідачем КТЗ відбувались задовго до, так і після продажу транспортних засобів (автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску був перереєстрований з ОСОБА_2 на нового власника 23.12.2023 року, а мотоцикл HONDA XL 1000 VARADERO, 2004 року випуску був перереєстрований 04.01.2024 року) (а.с.178-263).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, використання позивачем картки НОМЕР_8 в особистих інтересах, а саме - поповнення з картки 19 січня 2024 року мобільного: номеру НОМЕР_9 , сплата 16.10.2023 та в лютому 2024 року комунальних платежів ТОВ «ЖБК Управдом», АТ «Облтеплокомуненерго», КП «Чернігівводоканал», АТ «Чернігівгаз», ГК «Нафтогаз» Чернігівська область. Як стверджував представник відповідача, в м. Чернігові у позивача є квартира АДРЕСА_1 , яка залишилась від батьків, а тому саме з цієї картки остання оплачувала комунальні послуги за вказану квартиру. Також, представник зазначив, що позивач має в м. Києві іншу квартиру АДРЕСА_2 , комунальні послуги за яку також були сплачені з названої картки, що підтверджується документально квитанціями АТ КБ Приватбанку (а.с.215-216).
Як вбачається з аналізу витрат, здійснених позивачем з картки НОМЕР_8 , оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що переважна більшість видаткових операцій нею здійснені на території ФРН в м. Альтенкірхер (Altenkirchen), інших містах ФРН Кольн, Гахенбург , Кобленц та в Польщі в валюті злотих (готель Краков). Аналогічно з аналізу витрат, здійснених позивачем з картки НОМЕР_7 ОСОБА_1 вбачається, що переважна більшість видаткових операцій нею здійснені на території ФРН в м. Альтенкірхер (Altenkirchen) та інших містах ФРН Мюнхен, Швангау, Гюнбург, у тому числі у період з січня 2024 (після продажу транспортних засобів).
Отже, встановлені судом обставини дають підстави вважати, що переказані з власної ініціативи (добровільно) відповідачем грошові кошти позивачу мали метою - забезпечення життя дружини і дитини, які з березня 2022 року проживали за кордоном та фактично були засобом для існування родини відповідача за кордоном, що переконливо свідчить про використання коштів відповідаем від продажу транспортних засобів на потреби сім`ї,
Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 - 23.12.2023 здійснив відчуження автомобіля MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску та 04.01.2024 здійснив відчуження мотоциклу Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску.
Згідно з даними довідок АТ «ПриватБанк» з 23 грудня 2023 року (з моменту продажу автомобіля ) по 17 вересня 2024 року, тобто ще три з половиною місяця після розлучення (рішення суду про розлучення набрало чинності 31.05.2024) відповідачем перераховано на карту позивача грошові кошти в сумі 131 230, 00 гривень, що не спростовао представником позивача.
Метою заявленого ОСОБА_1 позову є стягнення компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна.
Оскільки ОСОБА_6 не довів наявність згоди дружини на відчуження транспортних засобів, проте довів суду належними доказами використання коштів від їх продажу саме в інтересах сім`ї, а саме шляхом перерахування коштів після продажу транспортних засобів з 23.12.2023, приходжу до висновку про задоволення вимог про стягнення на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини у спільному майна подружжя у сумі 312 926.45 гривень - за мінусом грошових коштів, які були отримані позивачем від відчуження транспортних засобів та використані позивачем з 23.12.2023 до 17.09.2024 у сумі 131 230 гривень.
Отже, у порядку поділу спільного майна з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію у сумі 312 926.45 -131 230 =181 696,45 гривень.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Предствник відповідача зробив відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
У разі подання стороною заяви про надання доказів правничих витрат у 5-денний строк за ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку і повинен враховувати докази, подані у цей період (постанова ВП ВС від 5.07.2023 у справі №911/3312/21). Докази, які підтверджують розмір судових витрат, повинні подаватися до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови попереднього повідомлення суду про такий намір.
Згідно ст.133, 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов позивача, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1452 гривні судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) майно придбане у період перебування в шлюбі:
-автомобіль MERCEDES-BENZ R350, 2011 року випуску, об`єм двигуна 3498 см3, номер кузова НОМЕР_2 . 
-мотоцикл Honda XL 1000 Varadero, 2004 року випуску, об`єм двигуна 996см3, номер шасі НОМЕР_3 . 3
В порядку поділу спільного майна стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 ), грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки у спільному майні подружжя в сумі 181 696,45 (сто вісімдесят одна тисяча шістьсот дев`яносто шість) гривень 45 копійок.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 ) судовий збір у розмірі 1452 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Леся КОВАЛЕВСЬКА