Справа №522/15276/26
Провадження №1-кп/522/3094/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю секретаря - ОСОБА_2 , 
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №12026162510000806 від 08.07.2026 за обвинуваченням  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у с.Кузнецово-Михайлівка Тельманівського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 
1).07.11.2001 вироком Тельманівського районного суду Донецької області за ч. 1 ст. 101 КК України (в редакції КК 1960 року) до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 16.07.2005 на підставі Закону України «Про амністію» від 31.05.2005, ст. 2 п. «А»;
2).25.03.2008 вироком Тельманівського районного суду Донецької області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі (кримінальна справа №8640 від 15.11.2006, обвинувачення пред`явлено 03.10.2007, запобіжний захід тримання під вартою з 01.10.2008). Звільнився 01.10.2008 у зв`язку з відбуттям строку покарання; 
3).29.02.2012 вироком Апеляційного суду Донецької області за ч. 2 ст. 115, п.6 ч.2 ст.115, п.11, ч.2 ст.115, п.12 ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання у виді позбавлення волі строком 14 років з конфіскацією майна, за сукупністю вироків остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією всього майна. Запобіжний захід тримання під вартою з 03.02.2010. Звільнився 06.11.2020 умовно-достроково, невідбуте покарання 1 рік 3 місяці 5 днів; 
4).17.08.2024 вироком Святошинського районного суду м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 34 000 гривень; 
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 
захисник - ОСОБА_5 
обвинувачений- ОСОБА_3 ,  

УСТАНОВИВ:

08.07.2026 приблизно о 15 год 00 хв, ОСОБА_3 , будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, судимість за який у встановленому порядку не знята та не погашена, перебував у приміщенні кафе-бару «Бос», розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Новощіпний ряд, 9 де познайомився з ОСОБА_6 у якого при собі був мобільний телефон марки «Realme Note 15» (4 GB/128 GB) у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картою мобільного оператора «Kyivstar» з абонентським номером НОМЕР_3 , яким він вирішив заволодіти. 
Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, повторно, ОСОБА_3 прослідував за ОСОБА_6 до виходу з закладу та перебуваючи на вулиці біля входу до кафе, діючи відкрито, раптово вирвав із руки потерпілого ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон марки «Realme Note 15» (4 GB/128 GB) та утримуючи при собі викрадене майно, швидко побіг від вказаного закладу.
Зазначені дії ОСОБА_3 вчинив під час дії воєнного стану, який запроваджено Указом Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, термін дії якого неодноразово було продовжено відповідними нормативними актами.
Відкрито заволодівши зазначеним чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Realme Note 15» (4 GB/128 GB) у корпусі чорного кольору, ОСОБА_3 втік від потерпілого через дорогу у напрямку ринку «Привоз» в м. Одесі, маючи первинну можливість розпорядитись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 2719 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. 
Відповідно до письмової заяви потерпілого ОСОБА_6 , останній просив проводити судове засідання без його участі та призначити покарання на розсуд суду.
За згодою учасників процесу, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, та вирішено обмежитись допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин справи та дослідженням письмових доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. 
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками:відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. 
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.
ОСОБА_3 є уродженцем у с.Кузнецово-Михайлівка Тельманівського району Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. 
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, у майбутньому обіцяв не скоювати нових злочинів, просив його суворо не карати.
Викрадене майно повернуто потерпілому.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, є рецидив кримінальних правопорушень. 
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, враховуючи вказану пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст.186 КК України.
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину. 
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 злочину, зазначену пом`якшуючу покарання обставину, усвідомлення останніми протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, дані про особу винного, те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і, на думку суду виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. 
Крім того, враховуючи положення ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання покарань, призначеного даним вироком та вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17.08.2024 року суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі та штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень та відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу необхідно виконувати самостійно. 
До вступу вироку в законну силу доцільно залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Цивільний позов у кримінальному у провадженні потерпілим не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складають 458 гривень 01 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. 
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-185 КК України, суд, 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання покарань, призначеного даним вироком та вироком Святошинського районного суду м.Києва від 17.08.2024 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу. 
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу - виконувати самостійно. 
На підставі ч.5 ст.72 ККУ зарахувати ОСОБА_3  в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту його затримання, з 08.07.2026 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити в силі до вступу вироку в законну силу. 
Стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 458 ( чотириста п`ятдесят вісім ) гривень 01 копійку. 
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13.07.2026 року з телефону марки «Realme Note 15» (4 GB/128 GB) у корпусі чорного кольору.
Речові докази:
-два DVD-R диски з відеозаписами з камер відеоспостереження - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-телефон марки «Realme Note 15» (4 GB/128 GB) у корпусі чорного кольору вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 за належністю. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: