Справа № 699/1261/26
Номер провадження № 1-кп/699/127/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026 року | м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корсуні-Шевченківському кримінальне провадження № 12023250000000267 щодо обвинувачення 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець м. Фастів, Фастівський район, Київська область, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня не повна, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

УСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді командира взводу розвідки та корегування роти безпілотних систем аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший лейтенант», в порушення вимог пункту 10.1, 12.6.Г, 12.9.6 Правил дорожнього руху, 21.07.2023 близько 03 год. 15 хв. керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Volkswagen Passat В 5», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі сполученням Київ - Знам`янка, поза межами населеного пункту в Черкаському районі, Черкаської області, під час руху на рівній ділянці автодороги, перевищив максимально дозволену швидкість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та, відповідно, не реагував на її зміну, змінив напрямок ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, не зважаючи на вимоги п.п. 10.1, 12.6. ґ, 12.9.6 Правил дорожнього руху, змінив напрямок руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину автодороги з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта Комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» Смілянське міжрайонне відділення №05-6-02/190 від 12.09.2023 отримав тілесні ушкодження у виді: сполученої травми голови, тулубу та кінцівок внаслідок якої останній помер на місці пригоди.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Passat В 5», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 , а саме вимог пунктів 10.1, 12.6.Г, 12.9.6 Правил дорожнього руху, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_6 , що підтверджується висновками експертів № 598/24-23 від 30.10.2024, № СТ/374Е-24 від 19.11.2024 та 309/26-23 від 25.05.2026.
Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся і показав, що до цього часу переживає за скоєне та повністю відшкодував витрати потерпілій. 
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд вказаного кримінального провадження без її участі та не заперечує проти укладання угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та процесуальним керівником.
Суд, враховуючи, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не заперечили і не оспорили встановлені фактичні обставини, правильно розуміють зміст даних обставин, що не викликає у суду сумнівів щодо добровільності та істинності позиції всіх учасників процесу, і після роз`яснення судом суті такого порядку розгляду справи та того, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, визнав можливим провести розгляд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто обмежитись допитом обвинуваченого, вивченням матеріалів, які характеризують його особу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторно звернув увагу на те, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_5 у їхній сукупності, суд прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого діяння доведена повністю.
За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який класифікується як тяжкий злочин, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику останнього, думку потерпілої щодо призначення покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Згідно довідок комунального некомерційного підприємства «Фастівська багатопрофільна лікарня інтегрованого лікування» № 490 від 27.07.2023 та № 646 від 27.07.2023 ОСОБА_5 за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався.
По місцю проходження служби ОСОБА_5 характеризується позитивно, має багато державних відзнак та нагород (Наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.03.2023 № 516 відзнака «Золотий хрест» та інші), а також зазнав поранення під час виконання військових завдань. 
З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є діючим військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі
№ 1-33/2004.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме призначити покарання у виді одного року позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому, за приписами ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.
Відтак, на підставі аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що перебування ОСОБА_5 на теперішній час в місцях позбавлення волі не відповідатиме вимогам реалій сьогодення, у зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього дію статті 58 КК України та замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців із відрахуваннями 10% із суми грошового забезпечення в дохід держави.
Визначене таким чином остаточне покарання у виді службового обмеження не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем, враховуючи обставини справи та особу винного, його бажання продовжити військову службу, суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання саме у виді службового обмеження з відрахуванням у дохід держави відповідних відсотків з його грошового забезпечення.
При цьому суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні, високої необхідності держави у військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходити військову службу, та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення принести більшу суспільну користь.
На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Ураховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем, суд не призначає покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2023 року підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
Речові докази у кримінальному провадженні підлягають вирішенню відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначити покарання у виді одного року позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік службового обмеження для військовослужбовців з відрахування в доход держави у розмірі десяти відсотків із суми грошового забезпечення без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2023 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувати.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- кепку чоловічу та 1 тапок чоловічий, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів при ВП № 1 Черкаського РУП (вул. Ярослава Мудрого, 36, м Корсунь- Шевченківський, Черкаської області) – знищити;
-автомобіль марки «Volkswagen Passat B5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ВП № 1 Черкаського РУП (вул. Ярослава Мудрого, 36, м Корсунь- Шевченківський, Черкаської області) – повернути власнику ОСОБА_8 ;
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 44 728,80 (сорок чотири тисячі сімсот двадцять вісім грн 80 коп) грн.
за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/124-23/8622-ТР від 10.08.2023 в сумі 1912,00 грн.;
за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/124-23/8623-ТР від 17.08.2023 в сумі 1912,00 грн.;
за проведення судової експертизи дослідження деталей транспортного засобу № СЕ-19/124-24/25-ІТ від 02.01.2024 в сумі 6815,52 грн.;
за проведення автотехнічної експертизи № 961/24-52-ІТ від 08.07.2024 в сумі 14009,68 грн.;
за проведення автотехнічної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 598/24-23 від 30.10.2024 в сумі 9087,36 грн.;
за проведення автотехнічної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 309/26-23 від 25.05.2026 в сумі 10992,24 грн.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області.
Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На підставі ч. 15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану суд обмежується проголошенням резолютивної частини вироку, з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення

Суддя | ОСОБА_1