ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2026  м. Дніпро Справа № 904/5573/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Джепи Ю.А. (доповідач), 
суддів: Соп`яненко О.Ю., Дарміна М.О.,
за участю секретаря судового засідання: Антоненко Д.О.,

за участю представників:
від скаржника, відповідач за первісним позовом, ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС»): Бухтіярова Н. М. (в залі суду) - адвокат,
від позивача за первісним позовом, КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради, м. Дніпро: Шестіріков А. В. (в залі суду (присутній на оголошенні вступної та резолютивної частини постанови)) - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС»
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/5573/25 ( суддя Бєлік В.Г.), повний текст рішення складено 18.05.2026
за первісним позовом Комунального підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС», м. Дніпро
про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії у загальному розмірі 43 065,26 грн.
та
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС», м. Дніпро
до Комунального підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради, м. Дніпро
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Комунальне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (подано через підсистему «Електронний суд»), у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС» заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії у загальному розмірі 43 065,26 грн, з яких: основна заборгованість у розмірі 40 557,02 грн, 3% річних у розмірі 623,60 грн, інфляційні збитки у розмірі 1 125,92 грн, пеня у розмірі 758,72 грн.
22.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява, у якій просить (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 16.01.2026 Вих. № 16/01-1): 
1. Визнати протиправними дії відповідача – виконавця послуги за публічним договором приєднання «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії»: розподіл за весь час надання послуг за цим договором з моменту його укладення між співвласниками багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником, загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення з порушенням закону: без застосування у розрахунках загальної опалювальної площі будинку в квадратних метрах, інформація про яку для кожного багатоквартирного будинку окремо повинна розміщуватися відповідачем на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті відповідача у разі укладення такого договору, та зобов`язати відповідача здійснити розподіл між співвласниками, в тому числі позивачем, загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг за цим договором з моменту його укладення, у відповідності до вимог п. 9 (формули №№ 25, 26) розд. IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг: із застосуванням загальної опалювальної площі будинку в квадратних метрах, яка включає опалювальну площу нежитлових приміщень загального користування (у визначенні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в т. ч. місця загального користування у визначенні п. 2 розд. І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг), та інформація про яку на момент виконання цього обов`язку і протягом дії цього договору повинна бути розміщена відповідачем на офіційному веб-сайті Дніпровської міської ради та/або на веб-сайті відповідача, із повідомленням позивача про місце її опублікування у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг позивачем.
2. Визнати протиправними дії відповідача – виконавця послуги за публічним договором приєднання «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії»: визначення частки співвласника багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником, у витратах на утримання спільного майна будинку для розподілу загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг за цим Договором позивачу з моменту його укладення: без застосування у розрахунку частки загальної площі будинку, яка включає площу спільного майна (нежитлові приміщення загального користування), та зобов`язати відповідача визначити частку співвласника ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» у витратах на утримання спільного майна будинку для розподілу, згідно з п. 12 розд. IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, між усіма його співвласниками загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг позивачу за цим договором з моменту його укладення, у відповідності з вимогою ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»: пропорційно до загальної площі будинку, яка включає площі спільного майна (нежитлових приміщень загального користування у визначенні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в т. ч. місця загального користування у визначенні п. 2 розд. І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг), площі власного приміщення ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС».
3. Визнати право позивача – співвласника багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником будинку, на оплату частини обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будинку за тарифом для населення за весь час надання йому послуг за публічним договором приєднання «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії» з моменту його укладення, та зобов`язати відповідача – виконавця послуги за цим Договором визначити грошові зобов`язання ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» за цим Договором за тарифом для населення за весь час надання послуг Позивачу за цим Договором з моменту його укладення.
4. Відмовити відповідачу у задоволенні первісного позову від 01.10.2025 у цій справі у повному обсязі та стягнути з нього на користь позивача судові витрати позивача у випадку задоволення судом зустрічного позову від 21.10.2021.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/5573/25 первісний позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС» (49027, м. Дніпро, вул. Архітектора Дольника, буд. 5, офіс 18, код ЄДРПОУ 37150153) на користь Комунального підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 29, офіс 504, код ЄДРПОУ 32688148) основний борг у розмірі 40 557,02 грн, пеню у розмірі 758,72 грн, 3% річних у розмірі 623,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 125,92 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.
Судові витрати покладено на позивача за зустрічним позовом.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕПЕЙР СИСТЕМС», в якій просить:
1. Розгляд справи у суді апеляційної інстанції здійснити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на підставі відповідного клопотання скаржника та заяви скаржника про поновлення строку на подання апеляційної скарги, які додаються до апеляційної скарги.
2. Скасувати оспорюване рішення повністю і ухвалити нове рішення у відповідній частині про відмову у задоволенні первісного позову КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради та про задоволення позовних вимог зустрічного позову ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» в останній редакції за заявою про зміну предмета позову вих. № 16/01-1 від 16.01.2026:
3. Визнати протиправними дії відповідача - виконавця послуги за публічним договором приєднання «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії»: розподіл за весь час надання послуг за цим Договором з моменту його укладення між співвласниками багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником, загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення з порушенням закону: без застосування у розрахунках загальної опалювальної площі будинку в квадратних метрах, інформація про яку для кожного багатоквартирного будинку окремо повинна розміщуватися відповідачем на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті відповідача у разі укладення такого договору, та зобов`язати відповідача здійснити розподіл між співвласниками, в тому числі позивач, загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг за цим Договором з моменту його укладення, у відповідності до вимог п.9 (формули №№25, 26) розд. IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг: із застосуванням загальної опалювальної площі будинку в квадратних метрах, яка включає опалювальну площу нежитлових приміщень загального користування (у визначенні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в т. ч. місця загального користування у визначенні п.2 розд. І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг), та інформація про яку на момент виконання цього обов`язку і протягом дії цього Договору повинна бути розміщена відповідачем на офіційному веб сайті Дніпровської міської ради та/або на веб-сайті відповідача, із повідомленням позивача про місце її опублікування у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг позивачем.
4. Визнати протиправними дії відповідача - виконавця послуги за публічним договором приєднання «Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії»: визначення частки співвласника багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником, у витратах на утримання спільного майна будинку для розподілу загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг за цим договором позивачу з моменту його укладення: без застосування у розрахунку частки загальної площі будинку, яка включає площу спільного майна (нежитлові приміщення загального користування), та зобов`язати відповідача визначити частку співвласника ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» у витратах на утримання спільного майна будинку для розподілу, згідно з п.12 розд. IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, між усіма його співвласниками загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за весь час надання послуг позивачу за цим договором з моменту його укладення, у відповідності з вимогою ч.1 ст.20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»: пропорційно до загальної площі будинку, яка включає площі спільного майна (нежитлових приміщень загального користування у визначенні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (в т. ч. місця загального користування у визначенні п.2 розд. І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг), площі власного приміщення ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС».
5. Визнати право позивача - співвласника багатоквартирного житлового будинку, в якому позивач є співвласником будинку, на оплату частини обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будинку за тарифом для населення за весь час надання йому послуг за публічним договором приєднання “Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії” з моменту його укладення, та зобов`язати відповідача - виконавця послуги за цим договором визначити грошові зобов`язання ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» за цим договором за тарифом для населення за весь час надання послуг позивачу за цим договором з моменту його укладення.
6. У разі задоволення вимог зустрічного позову стягнути з КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради судові витрати споживача ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС».
Апелянт ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки суд неправильно встановив факт укладення Типового договору на підставі абз. 1– 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не застосувавши ЦК України як основний акт цивільного законодавства (абз. 1, 2 ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 11, абз. 2 ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 526, ч. 5 ст. 633, ч. 1 ст. 638, ч. 2 ст. 640, ст. 669, ч. 2, 3 ст. 714 ЦК України), а також порушив ч. 1, ч. 7 ст. 11 ГПК України та принцип верховенства права.
Скаржник заперечує укладення Типового договору через невиконання КП «Теплоенерго» обов`язку, встановленого абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та абз. 2 п. 5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 (Правила № 830), щодо розміщення для кожного багатоквартирного будинку окремо інформації про адресу, загальну опалювану площу (об`єм) будинку, максимальне теплове навантаження, ІТП, вузли комерційного обліку та повідомлення про місце опублікування такої інформації. На підтвердження подано скрінкопію сторінки офіційного веб-сайту КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» за адресою https://teploenergo.dp.ua/uk/publichniy-dogovir-priednannya від 16.10.2025, де розділ «Інформація по будинкам для укладання договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» не містив, зокрема, даних про загальну опалювальну площу будинку. 
Апелянт зазначає, що Типовий договір необхідної інформації не містить, також рахунки за січень – серпень 2025 року не містять повідомлення про місце її опублікування. 
Зазначене, на думку апелянта, порушує гарантоване ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживача на необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, а до укладення Типового договору неможливо вважати погодженими істотні умови, необхідні для визначення кількості теплової енергії. 
Скаржник також зазначає, що встановлений судом факт постачання теплової енергії та прострочення її оплати не підтверджує належними і допустимими доказами саме розмір індивідуального споживання споживачем теплової енергії на загальнобудинкові потреби (ЗБП) опалення за кожний розрахунковий місяць. Так відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та п. 8, п. 9, п. 12 розд. IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг № 315 обсяг теплової енергії на ЗБП опалення має визначатися та розподілятися за встановленими правилами, а формули № 25 і №26 Методики № 315 передбачають показник загальної опалювальної площі будинку. Визначений за п. 8 розд. IV для 1– 5-поверхових будинків обсяг у розмірі 25 % підлягає додатковому коригуванню за коефіцієнтом zвідкл відповідно до п. 9 розд. IV та формули № 26. 
У частині пені, штрафу та інфляційних збитків апелянт посилається на ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 50 Типового договору, ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 526, ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 509, ч. 1, ч. 3 ст. 510 ЦК України та вказує, що неустойка можлива лише за порушення існуючого зобов`язання, тоді як за відсутності належно укладеного Типового договору та правомірно визначеного обсягу фактично спожитої теплової енергії у Споживача не виник обов`язок сплачувати визначену КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» суму, а тому висновок суду про прострочення оплати та правомірність неустойки є безпідставним. 
Щодо визначення частки співвласника апелянт посилається на незастосування ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч. 2 ст. 7, ч. 2, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно з якими частка співвласника та обсяг його зобов`язань визначаються пропорційно загальній площі належних йому квартири та/або нежитлових приміщень, та зазначає, що суд належним чином не встановив частку ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» у платежах на ЗБП опалення. 
Щодо тарифу апелянт вказує, що суд, порушивши ч. 1– 3 ст. 2, ст. 11, ст. 15, ст. 73-79 ГПК України, безпідставно визнав доведеним застосування тарифу «Інші споживачі», пославшись на Інформаційний бюлетень НКРЕКП № 3 за березень 2013 року та лист НКРЕКП від 18.03.2015 № 2450/15/61-15, які не є нормативно-правовими актами та, на думку апелянта, не регулюють оплату теплової енергії на ЗБП опалення спільного майна співвласниками багатоквартирного будинку, приміщення яких відключені від централізованого опалення. При цьому лист КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вих. № 724 від 10.03.2025 підтверджує відключення належних ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» приміщень №34 та 36 на просп. Дмитра Яворницького, 72а загальною площею 297 кв. м від мереж централізованого опалення відповідно до акта від 30.09.2014, Витяг з Державного реєстру речових прав № 405016242 від 22.11.2024 підтверджує розташування приміщень на першому поверсі з окремим входом та у підвалі, а фотодокази – ізоляцію внутрішньобудинкової мережі центрального теплопостачання. З урахуванням викладеного Споживач просив застосувати тариф для населення щодо оплати теплової енергії на ЗБП опалення спільного майна Будинку, зокрема під`їзду і сходових клітин, як і до інших співвласників – фізичних осіб, посилаючись на ч. 4 ст. 13 Конституції України, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. 11 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч. 2 ст. 368 ЦК України, ст. 24, ст. 64 Конституції України та рішення КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 у справі №1-10/2012, оскільки законодавство не встановлює обмежень прав співвласника – юридичної особи та не передбачає застосування комерційного тарифу до співвласника нежитлового приміщення щодо утримання спільного майна, якщо він не використовує це майно у господарській діяльності. 
Окремо апелянт зазначає, що КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» має статус суб`єкта природної монополії відповідно до п. 167 Зведеного переліку суб`єктів природних монополій, який ведеться АМКУ на підставі ч. 2 ст. 5 Закону України «Про природні монополії» та п. 7 Порядку, затвердженого розпорядженням АМКУ від 28.11.2012 № 874-р, і посилається на ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», стверджуючи, що КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» здійснило неправомірний розподіл, одночасно стягуючи плату за теплову енергію на ЗБП опалення нежитлових приміщень і місць загального користування, площа яких самим підприємством не включена до загальної опалювальної площі будинку, що суперечить п. 1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» через ненадання повної інформації про основні характеристики послуги, її кількість та очікувані результати споживання. 
Апелянт також вказує на порушення судом ст. 2 та ч. 6 ст. 236 ГПК України при оцінці доказів щодо неправильності розподілу, та стверджує, що рішення, яким повністю задоволено вимоги первісного позову, які, на його думку, не доведені належними і допустимими доказами, та відмовлено у всіх вимогах зустрічного позову, підтверджених належними і допустимими доказами, зокрема щодо визначення частки співвласника з порушенням ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та розподілу теплової енергії на ЗБП опалення між співвласниками будинку з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподілу № 315 та п. 9 розд. IV Методики, є незаконним і необґрунтованим у розумінні ст. 236 ГПК України та підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 277 ГПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 16 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» просить залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі № 904/5573/25, яким задоволено позов КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» до ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» про стягнення заборгованості, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на таке. 
Щодо обліку теплової енергії КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» зазначає, що нарахування до сплати та визначення обсягів споживання здійснюються відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018, з урахуванням показів загальнобудинкового приладу обліку; за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 72а зафіксовано: з 31.12.2024 по 31.01.2025 – попередні показники 502,4, теперішні 533,5, різниця 31,10 Гкал; з 31.01.2025 по 28.02.2025 – 533,5 та 566,8, різниця 33,3 Гкал; з 28.02.2025 по 31.03.2025 – 566,8 та 587,7, різниця 20,90 Гкал. Після визначення загального обсягу теплової енергії за будинком у цілому КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до Методики № 315 здійснювало нарахування пропорційно площі приміщень позивача. 
Різниця показників теплоспоживання в різних будинках, за відсутності доведених фактів некоректної роботи загальнобудинкових приладів обліку, не свідчить про неправильність нарахувань, а відповідні доводи апелянта є його суб`єктивною думкою, не підтвердженою належними доказами. 
Щодо укладення договору КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» посилається на ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач щомісяця оплачує спожиті житлово-комунальні послуги, якщо інший порядок і строки не встановлені договором, та не звільняється від оплати послуг, отриманих до укладення договору; аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, згідно з якою споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги за умови їх фактичного отримання. Крім того, відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 2454-VIII від 07.06.2018 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність до укладення нових договорів за правилами цього Закону, а згідно зі ст. 12 такі договори укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
З набранням 04.09.2019 чинності постановою КМУ № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» опублікувало на своєму сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії як договір приєднання. Відповідно до п. 13 постанови КМУ № 830 індивідуальний договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування його тексту на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. 
Оскільки протягом 30 днів з моменту опублікування договору та розміщення інформації про договори на інформаційних стендах у відповідача не виникло заперечень щодо його укладення, КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вважає Типовий індивідуальний договір укладеним, посилаючись також на правові висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 11.11.2019 у справі № 646/834/17. 
Щодо тарифу «інші споживачі» КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» зазначає, що за ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець є суб`єктом господарювання, який надає комунальну послугу споживачу відповідно до договору, а індивідуальним споживачем є, зокрема, юридична особа – власник (співвласник) нерухомого майна, яка отримує послугу для власних потреб; тому між сторонами існують саме відносини у сфері теплопостачання та житлово-комунальних послуг, що регулюються спеціальним законодавством. Оскільки ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» є власником нежитлових офісних приміщень, що встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечується, до нього правомірно застосовано тариф для категорії «інші споживачі». 
КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» посилається на ст.1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», відповідно до якої НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який здійснює державне регулювання, моніторинг і контроль у відповідних сферах, а також на Роз`яснення НКРЕКП, опубліковані в Інформаційному бюлетені №3 за березень 2013 року, за якими до категорії «населення» належать споживачі, що проживають у будинках житлового фонду, кооперативних будинках, гуртожитках та у будинках і квартирах, що належать громадянам на праві приватної власності, тоді як усі інші споживачі належать до категорії «інші». Пунктом 1.4 постанови НКРЕКП від 16.09.2021 № 1548 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що виробляються за допомогою систем автономного теплопостачання», яким передбачено категорії споживачів «населення», «бюджетні установи», «релігійні організації» та «інші споживачі»; лист НКРЕКП від 18.03.2015 № 2450/15/61-15, у якому роз`яснено, що тарифи «для населення» застосовуються до власників чи користувачів житлових будинків, квартир та інших приміщень, призначених і придатних для постійного проживання, а для власників нежитлових приміщень – тариф як для «інших споживачів»; а також лист НКРЕКП від 24.03.2015 № 2712/15/61-15 з аналогічним роз`ясненням щодо соціальної спрямованості тарифів для населення. КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» обґрунтовує таке розмежування необхідністю соціального захисту громадян, посилається на ч. 4 ст. 13 та ст. 48 Конституції України, ст. 6, 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також ст. 379 ЦК України, за якою житлом фізичної особи є приміщення, призначені та придатні для постійного проживання. 
Оскільки ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» споживає теплову енергію для обігріву належних йому нежитлових приміщень, воно належить до категорії «інші споживачі», а не «населення», перебування людей у приміщеннях юридичної особи не означає їх використання для проживання. У зв`язку з цим КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вважає, що положення постанови КМУ № 206, спрямованої на захист найуразливіших категорій споживачів – населення, у спірних відносинах не застосовуються. 
Щодо площі опалювальних приміщень КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» заперечує доводи ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» про те, що загальна площа будинку становить 2018,09 кв. м, тобто на 400,62 кв. м більше, ніж використано у розрахунку відповідача, оскільки останній визначає витрати на загальнобудинкові потреби опалення на підставі відомостей Єдиного державного реєстру речових прав про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна. За цими даними загальна площа всіх приміщень за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 72а становить 1617,47 кв. м. При цьому, на думку КП «ТЕПЛОЕНЕРГО», ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» не надало належних доказів на підтвердження площі 2018,09 кв. м, тому вважати саме цю площу загальною площею опалювального будинку немає підстав. 
У Відповіді на відзив на апеляційну скаргу у справі № 904/5573/25 скаржником зазначено, що належні докази підтверджують невиконання КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» обов`язків виконавця та неправомірність нарахувань. 
Зокрема, Типовий індивідуальний договір не був належно укладений через невиконання вимог абз.3 ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та абз.2 п.5 Правил, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, у редакції постанови від 08.09.2021 №1022, щодо оприлюднення інформації про конкретний будинок, зокрема його опалювану площу. 
КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» неправомірно застосувало до ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» комерційний тариф, хоча стягнення здійснюється за опалення спільного майна будинку №72а по проспекту Дмитра Яворницького, а власні приміщення №34 та №36 ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» відключені від централізованого опалення 30.09.2014, що підтверджується листом КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вих. №724 від 10.03.2025 та Актом від 30.09.2014. 
ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» як співвласник спільного майна має рівні права з іншими співвласниками, у тому числі щодо застосування тарифу для населення. 
Крім того, КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» здійснило розрахунок заборгованості за власною формулою, не передбаченою Методикою розподілу №315, затвердженою наказом №315 від 22.11.2018 у редакції від 29.03.2022, без використання загальної опалювальної площі будинку, всупереч п.2 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», п.3 розд. І та п.9 розд. IV Методики №315, у тому числі формули №26 та коефіцієнта zвідкл. Це підтверджується листами КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вих. №724 від 10.03.2025 та вих. №1166 від 28.04.2025. 
Посилання КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» на Договір постачання №040331 від 01.10.2011 є безпідставним, оскільки його припинено 30.09.2014 після відключення приміщень, а сам договір не містить необхідних даних для розподілу теплової енергії на ЗБП. Наведене свідчить про порушення ч.1 ст.11, абз.2 ч.3 ст.6, ч.1 ст.526, ч.5 ст.633, ч.2 ст.640, ст.669, ч.2 ст.714 ЦК України, ч.2 ст.11, ст.236 ГПК України та ч.1 ст.20 Закону України «Про ОСББ». 
Відзив КП «ТЕПЛОЕНЕРГО», за твердженням скаржника, не спростовує доводів апеляційної скарги.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Комунальне підприємство “Теплоенерго” Дніпровської міської ради (позивач за первісним позовом) впродовж періоду з січня 2025 року по серпень 2025 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії Товариству з обмеженою відповідальністю “Репейр Системс” (відповідач за первісним позовом, споживач) за адресою: м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 72А, нежитлові приміщення.
Зазначене вище нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2010 та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав є нежитловим.
Відповідно до ст. 9 ЗУ “Про житлово-комунальні послуги”, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
З даним кореспондується також правова позиція Верховного суду України, викладена у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, а саме: споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, в редакції Закону № 2454-УШ від 07.06.2018 “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг”, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом, а відповідно до ст.12, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
В свою чергу, 04.09.2019 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, на виконання якої позивачем опубліковано на своєму сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання.
Таким чином, з моменту набрання чинності Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відносини сторін врегульовані Договором приєднання.
Згідно з п. 13 Постанови 830, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Оскільки протягом 30 днів з моменту опублікування договору і розміщення інформації про договори на інформаційних стендах у відповідача не виникло заперечень щодо його укладання, між позивачем та відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Таким чином, між позивачем та відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01.10.2019, що набрав чинності 01.11.2019, із подальшими змінами та доповненнями, відповідно до чинного законодавства і діє станом на дату звернення до суду, в силу відсутності відомостей про відключення приміщення відповідача від систем теплопостачання у встановленому законодавством порядку.
За приміщенням закріплено особовий рахунок НОМЕР_1 , тому позивач обліковує відносини із відповідачем, зокрема із зазначенням у рахунках, як Договір № 040331.
Відповідно до п.12 Договору, обсяг спожитої у будинку послуги здійснюється за показниками вузлів комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Фактичне надання послуги з постачання теплової енергії підтверджується довідкою про фактичне споживання теплової енергії за період з січня 2025 по серпень 2025 року та інформацією про розподіл теплової енергії в якій зафіксовані показники будинкового приладу обліку за адресою надання послуги за заявлений період.
Позивач зазначає, що відповідачеві надсилались Акти прийому-передачі теплової енергії та рахунки на їх оплату, Акт звіряння взаємних розрахунків та досудову вимогу. Однак вони залишились без відповіді, а заборгованість не погашеною, що стало причиною звернення позивача за первісним позовом до господарського суду.
Судом першої інстанції встановлено та перевірено апеляційним судом, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) є власником на праві приватної власності:
1) нерухомого майна в 4-х поверховому будинку: нежитлових приміщень загальною площею 296,7 кв. м, що складається з: нежитлового приміщення №34 поз. 1-12 площею 170,0 кв. м. на першому поверсі, нежитлового приміщення №36 поз 1 площею 126,7 кв. м. в підвалі, ґанок літ. а, приямки літ.а', а",
2) нерухомого майна в подібному (типовому) багатоквартирному житловому 6-ти поверховому будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Харківська, 2 (кут з пр-том Дмитра Яворницького): нежитлових приміщень загальною площею 205,1 кв. м., з них: на першому поверсі поз. № 6,7 площею 69,8 кв.м., на другому поверсі поз. 12-14, І площею 96,6 кв. м., а також приміщення X в підвалі поз. 1-5 площею 38,7 кв.м.
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) стверджує, що в рахунках від 28.02.2025 за лютий 2025 року, за березень 2025 року за опалення загально будинкових потреб у типових “сталінках” 1954 року побудови, розраховані виконавцем індивідуальні обсяги на опалення загально будинкових потреб відрізняються попри співставні загальні обсяги на опалення будинків за показами лічильників.
На думку позивача зазначене свідчить, що розрахунки індивідуальних обсягів тепла на загально будинкових потреб опалення будинку здійснюються виконавцем з порушенням прав споживача на необхідну інформацію для укладення договору приєднання та інформації для перевірки нарахованих обсягів тепла та на розподіл загально будинкових потреб ЗБП опалення між співвласниками будинку із розрахунком частки співвласника згідно з законом.
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) вважає, що розрахунки є недостовірними, оскільки позивач (відповідач за зустрічним позовом) відмовив надати на письмовий запит інформацію про розподіл витрат на опалення загально будинкових потреб між співвласниками будинку на запити:
- лист вих. № 26/02-1 від 26.02.2025 на лист Виконавця від 17.02.2025;
- лист вих. № 14/03 -2 від 14.03.2025 з повторною вимогою надати інформацію;
- лист вих. № 845 від 22.04.2025 (третя вимога надати інформацію).
Відповідач відмовив Позивачу в наданні вищезазначеної інформації для перевірки останнім умов для укладення Типового договору, кількості та якості послуги, що підтверджується листами Виконавця:
- лист вих. № 283-СС від 27.02.2025,
- лист вих. № 724 від 10.03.2025 на № 26/02-1 від 26.02.2025,
- лист вих. № 1166 від 28.04.2025 на вих. № 845 від 22.04.2025,
На запит вих. № 09/10-1 від 09ю10.2025 не надано відповіді.
Викладене є підставою для звернення з зустрічним позовом до суду в даній справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Колегія суддів, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши оцінку доводам учасників справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Спір між сторонами виник з приводу правовідносин щодо надання та оплати послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 13 зазначеного Закону договір про надання комунальної послуги може бути публічним договором приєднання, умови якого встановлюються відповідно до вимог закону та відповідного типового договору.
При цьому особливості укладення договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначаються спеціальним нормативним регулюванням, зокрема Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 830.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем було оприлюднено текст типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Доказів прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про вибір іншої моделі договірних відносин та укладення відповідного договору з виконавцем матеріали справи не містять.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про виникнення між сторонами договірних правовідносин на умовах типового індивідуального договору.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав типовий договір укладеним, оскільки позивачем не було виконано передбачений абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та абз. 2 п. 5 Правил № 830 обов`язок щодо розміщення для кожного багатоквартирного будинку необхідної інформації, зокрема щодо його загальної опалюваної площі.
Дійсно, положеннями законодавства на виконавця послуги покладено обов`язок щодо розміщення визначеної законом інформації про послугу та конкретний багатоквартирний будинок. Разом із тим із наведених норм не вбачається, що невиконання такого інформаційного обов`язку саме по собі має наслідком неукладення договору, якщо спеціальними нормами законодавства визначено порядок виникнення договірних правовідносин шляхом приєднання.
За змістом ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас ч. 3 ст. 714 цього Кодексу передбачено можливість встановлення законом особливостей укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Таким спеціальним регулюванням у спірних правовідносинах є, зокрема, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила № 830, які визначають особливості укладення договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Отже, посилання апелянта на загальні положення Цивільного кодексу України щодо укладення договору не спростовує можливості його укладення у спеціальному порядку, передбаченому законодавством у сфері житлово-комунальних послуг.
Щодо посилання посилання апелянта на положення ст. 669 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає, що вказана норма регулює визначення кількості товару за договором купівлі-продажу. Водночас спірні правовідносини щодо постачання теплової енергії мають спеціальне правове регулювання, яким визначено порядок обліку теплової енергії, визначення обсягу спожитої послуги та проведення розрахунків за неї.
Апелянт посилається на скріншот веб-сайту позивача від 16.10.2025, текст типового договору та рахунки за січень–серпень 2025 року як докази невиконання позивачем обов`язку щодо розміщення необхідної інформації.
Колегія суддів, надавши оцінку зазначеним доказам у сукупності з іншими матеріалами справи, погоджується з тим, що вони можуть свідчити про відсутність на веб-сайті окремої інформації, на яку посилається апелянт. Водночас встановлення факту неналежного виконання виконавцем інформаційного обов`язку не є тотожним встановленню факту неукладення договору.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що питання належності виконання виконавцем інформаційного обов`язку та питання виникнення договірних правовідносин є різними за своїм правовим змістом та не можуть ототожнюватися без прямої вказівки закону на відповідні правові наслідки.
Не приймаються колегією суддів і доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції Цивільного кодексу України як основного акта цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Водночас цивільні відносини регулюються також іншими законами, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Отже, застосування до спірних правовідносин спеціальних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил № 830 не свідчить про незастосування Цивільного кодексу України або порушення принципу верховенства права.
Навпаки, положення ст. 714 Цивільного кодексу України прямо передбачають можливість встановлення законом особливостей укладення та виконання договорів постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Таким чином, застосування спеціальних норм законодавства у цій справі відповідає системному тлумаченню норм цивільного законодавства та не суперечить положенням Цивільного кодексу України.
Колегія суддів враховує також положення ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Тобто законодавець безпосередньо пов`язує обов`язок споживача щодо оплати не лише з наявністю укладеного договору, а й з фактом отримання відповідної житлово-комунальної послуги.
Щодо посилань апелянта на порушення гарантованого ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживача на необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, то колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на те, що відповідно до положень ст.1 вказаного Закону споживач як учасник врегульованих саме цим законом відносин - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у той час як апелянт є юридичною особою.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем за зустрічним позовом при здійсненні розподілу обсягу теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби опалення, неправильно визначено загальну опалювальну площу будинку № 72А по проспекту Дмитра Яворницького у м. Дніпрі, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, апелянт посилається на те, що загальна площа зазначеного будинку становить 2018,09 кв. м, тоді як у розрахунках відповідача використано меншу площу, у зв`язку з чим, на думку апелянта, завищується частка належних йому витрат на загальнобудинкові потреби опалення.
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, визначення обсягу теплової енергії, що припадає на конкретного співвласника, здійснюється не шляхом простого співвідношення площі належного йому приміщення із довільно визначеною загальною площею будинку, а відповідно до встановленого Методикою алгоритму розподілу, який передбачає врахування, зокрема, загальної опалювальної площі будинку та інших передбачених Методикою показників.
Отже, для спростування правильності здійсненого відповідачем за зустрічним позовом розрахунку апелянту необхідно довести не лише відмінність між заявленою ним загальною площею будинку та показником, використаним відповідачем, а й те, що саме показник 2018,09 кв. м відповідає передбаченому Методикою показнику загальної опалювальної площі, який повинен застосовуватися при розподілі теплової енергії у спірному будинку.
Як правильно встановив суд першої інстанції, КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» при здійсненні розрахунків виходив із наявних у нього відомостей щодо площ об`єктів нерухомого майна, зареєстрованих у встановленому законом порядку, зокрема даних, отриманих з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наведеними відповідачем даними загальна площа зареєстрованих об`єктів нерухомого майна у будинку № 72А становить 1617,47 кв. м.
При цьому колегія суддів враховує, що визначення обсягу теплової енергії, спожитої будинком, у спірний період здійснювалося на підставі показань загальнобудинкового вузла комерційного обліку. Зокрема, за період з 31.01.2025 по 28.02.2025 приладом обліку зафіксовано споживання 33,3 Гкал, а за період з 28.02.2025 по 31.03.2025 – 20,9 Гкал. Саме після встановлення загального обсягу спожитої будинком теплової енергії відповідно до вимог Методики № 315 здійснюється її розподіл між споживачами.
Тому посилання апелянта на те, що використання іншого показника загальної площі автоматично призводить до завищення його частки, є необґрунтованим, оскільки не враховує передбачений Методикою № 315 механізм розподілу та не містить доказів того, що відповідач застосував при розрахунку показник, який не відповідає даним, необхідним для такого розподілу.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування пені та штрафу з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, правовою підставою для застосування неустойки є встановлення факту порушення боржником належного грошового зобов`язання, зокрема прострочення його виконання.
Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли правовідносини щодо надання та оплати послуги з постачання теплової енергії, а відповідач фактично отримував відповідну послугу. Обов`язок споживача щодо своєчасної оплати спожитої комунальної послуги передбачений спеціальними нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також умовами Типового договору.
При цьому посилання апелянта на те, що у зв`язку з невиконанням КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» обов`язку щодо оприлюднення інформації про загальну опалювальну площу будинку у відповідача нібито не виник обов`язок з оплати, не може бути підставою для звільнення від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені обставини стосуються передусім правильності визначення розміру плати за спожиту теплову енергію та не спростовують установленого судом факту її фактичного споживання.
Відтак доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для нарахування пені та штрафу ґрунтуються на помилковому ототожненні спору щодо визначення розміру основної заборгованості з відсутністю самого грошового зобов`язання.
Колегія суддів також враховує, що положення статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають відповідальність за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги. 
Таким чином, апелянтом не наведено належних правових підстав, які б свідчили про неможливість застосування до нього пені та штрафу виключно з огляду на наведені ним заперечення щодо укладення договору та порядку визначення обсягу теплової енергії.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування до ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» тарифу «для населення» колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для їх спростування.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» є власником нежитлових офісних приміщень. Відтак для цілей тарифного регулювання воно не належить до категорії «населення», для якої законодавством встановлено відповідний тарифний режим.
Такий висновок узгоджується з роз`ясненнями НКРЕКП, викладеними в інформаційному бюлетені №3 за березень 2013 року та листах від 18.03.2015 №2450/15/61-15 і від 24.03.2015 №2712/15/61-15, відповідно до яких тарифи «для населення» застосовуються до власників/користувачів житлових приміщень за умови їх використання для постійного проживання, тоді як власники нежитлових приміщень належать до категорії «інші споживачі».
Посилання апелянта на те, що зазначені роз`яснення НКРЕКП не є нормативно-правовими актами, не спростовує висновків суду, оскільки вони не є самостійною нормативною підставою для визначення тарифу, а лише відображають підхід Регулятора до розмежування категорій споживачів.
Не змінює зазначеного висновку і посилання апелянта на його статус співвласника спільного майна багатоквартирного будинку. Положення ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. 11 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ч. 2 ст. 368 ЦК України визначають правовий статус співвласника та режим спільного майна, але не встановлюють для юридичної особи – власника нежитлового приміщення – тарифної категорії «населення».
Факт відключення належних ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» приміщень №34 та №36 від мереж централізованого опалення, підтверджений листом КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» вих. №724 від 10.03.2025 із посиланням на акт від 30.09.2014, а також іншими поданими доказами, не змінює статусу ТОВ як споживача категорії «інші
Колегія суддів також відхиляє доводи про порушення принципу рівності, гарантованого ч. 4 ст. 13 та ст. 24 Конституції України. Різниця у тарифному режимі зумовлена не самим фактом належності ТОВ до співвласників спільного майна, а його статусом юридичної особи – власника нежитлових приміщень. Рівність співвласників у праві спільної власності не означає тотожності тарифних категорій.
Посилання на рішення Конституційного Суду України від 12.04.2012 №9-рп/2012 у справі № 1-10/2012 також не спростовує зазначеного висновку, оскільки це рішення встановлює загальний принцип рівності, але не визначає тарифного режиму для юридичних осіб – співвласників нежитлових приміщень.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність застосування до ТОВ «РЕПЕЙР СИСТЕМС» тарифу для категорії «інші споживачі» та відсутність правових підстав для застосування тарифу «для населення».
Отже, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правомірного висновку, що позивачем за первісним позовом доведено правомірність його вимог щодо стягнення заборгованості, а відповідачем (позивачем за зустрічним позовом), у свою чергу, не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав з боку позивача (відповідача за зустрічним позовом).
З огляду на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів, враховуючи зазначені рішення Європейського суду з прав людини, звертає увагу, що учасникам даної справи надано відповідь на істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/5573/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕПЕЙР СИСТЕМС” - залишенню без задоволення.

7. Розподіл судових витрат.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕПЕЙР СИСТЕМС” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/5573/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 у справі №904/5573/25 - залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повну постанову складено та підписано 18.08.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: М.О. Дармін

О.Ю. Соп`яненко