П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
13 серпня 2026 року | | справа 340/2191/25

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 (суддя Брегей Р.І.) про відстрочення виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.11.2025, зобов`язано 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області індексувати грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 28.02.2018 із застосуванням індексу споживчих цін з наростаючим підсумком, починаючи з базового місяця, якими є січень 2008 року, і виплатити кошти з урахуванням раніше сплачених коштів на такі цілі, нарахувати і виплатити різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2019 у загальній сумі 97820,58 грн відповідно до приписів абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Уряду України №1078 від 17.07.2003.
2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області 12.01.2026 подав заяву, в якій посилаючись на відсутність коштів, просить відстрочити виконання рішення суду.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 задоволена заява 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області. Відстрочено виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду до 01.05.2026. Прийняте рішення суд мотивував тим, що 08.01.2026 відповідач звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Кіровоградській області зі заявою про збільшення фінансування задля виконання рішення суду, проте, до цього часу додаткові кошти не виділили.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить дану ухвалу скасувати, та відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду. Посилаються на те, що заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що заважають виконати рішення суду, невиконання заявки на фінансування виконання рішення суду розпорядником коштів вищого рівня не звільняє відповідача обов`язку виплатити нараховані суми, оскільки відсутність бюджетних асигнувань як підстава відмови у перерахунку та виплаті позивачу у повному обсязі коштів на виконання рішення суду неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.
Надаючи оцінку законності оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного: 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України (якими встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) звернута увага на те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення; виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою, є головною стадією правосуддя. Це повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 6 цієї Конвенції, статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Положеннями абзацу 1 частини 1 статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Відповідно до частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до частини 4 статті 378 Кодексу вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до частини 5 статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.
З аналізу наведених норм вбачається, що розстрочкою/відстрочкою, в розумінні зазначеної норми закону, є відкладення чи перенесення дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи.
Підставою для відстрочки/розстрочки можуть бути конкретні існуючи обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або встановленим судом способом.
Такий спосіб відтермінування виконання судового рішення у судовому порядку пов`язується з об`єктивними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Вказані обставини повинні мати, як правило, об`єктивний характер, але обов`язковою умовою є ускладнення виконання рішення суду або фактичне унеможливлення його виконання.
До обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки/розстрочки його виконання, належать скрутне матеріальне становище боржника, природні явища (стихійне лихо), інші надзвичайні події тощо.
Відстрочка/розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
У постанові від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.
При розгляді заяви щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Відповідач, обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення суду вказує, що не ухиляється від виконання рішення суду, однак, у зв`язку з відсутністю фінансування не має можливості виконати рішення суду в повному обсязі.
Водночас, колегія суддів зазначає, що сам лише факт звернення відповідача до вищого органу із листом про отримання додаткового фінансування не є свідченням того, що наявне фінансування не давало можливості виконати судове рішення у даній справі. Будь-яких доказів тому, що на рахунках у відповідача були відсутні кошти для виплати присуджених позивачу сум відповідачем надано не було. 
Також, заявником не надано належних пояснень того, яким чином відстрочення судом виконання судового рішення сприятиме його виконанню після закінчення терміну відстрочення, а також яких заходів вживає заявник для виконання вказаного рішення суду в якомога коротші строки.
Більше того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після завершення терміну відстрочення рішення суду буде виконано, що нівелює значення інституту судового захисту прав громадян.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви. 
Керуючись статтями 241 244, 315, 317 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2026.
У задоволені заяви 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Постанова набирає законної сили з 13.08.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова