Справа № 420/39388/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо визначення стажу судді у розмірі 32 (тридцять два) роки 3 (три) місяці, 06 (шість) днів судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначити ОСОБА_1 стаж судді станом на 29 травня 2025 року у розмірі 36 (тридцять шість) років 2 (два) місяці 24 (двадцять чотири) дні з виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 (вісімдесят два) відсотки місячної суддівської винагороди працюючого судді з 29 травня 2025року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді 36 (тридцять шість) років 2 (два) місяці 24 (двадцять чотири) дні в розмірі 82 (вісімдесят два) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 29 травня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання (у разі наявності таких на час набуття рішення суду законної сили).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя № 1049/0/15-25 від 20.05.2025 року позивача звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Херсонського апеляційного суду від 27.05.2025 року №130-ОС вона була відрахована зі штату суду 28.05.2025 року у відставку. Згідно рішення Вищої ради правосуддя № 1049/0/15-25 від 20.05.2025 року загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що дає мені право на відставку, становить 36 років 2 місяці 24 дні, до якого підлягає зарахуванню: стаж роботи на посаді судді – 32 роки 3 місяці 24 дні; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 2 роки.
Позивачем в червні 2025 року подано до органів Пенсійного фонду України заяву з пакетом необхідних документів для призначення та виплати довічного утримання судді у відставці. Відповідачем було нараховано довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 % суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу на посаді судді 32 роки 3 місяці 6 днів. Однак при призначенні довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді відповідачем не зараховано стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.
Позивач вказує, що до стажу роботи на посаді судді, який дає їй право на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, слід враховувати крім роботи безпосередньо на посаді судді 32 роки 3 місяці 24 дні, ще й стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду - 2 роки, а також половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців. Тобто, загальний стаж для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII складає повних 36 років (36 років 2 місяці 24 дні).У зв`язку з цим, розмір щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи із стажу роботи на посаді судді повних 36 років повинен становити 82%.
З огляду на викладене, позивач уважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74% від заробітної плати діяло не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, порушивши її право на отримання довічного грошового утримання у передбаченому законом розмірі, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою. 
Ухвалою від 01.12.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/39388/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.
18.12.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що за заявою від 05.06.2025 позивача переведено з пенсії за віком призначеної на підставі Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402 “Про судоустрій і статус суддів” (далі - Закон № 1402). Під час здійснення перерахунку/переведення позивача за заявою від 05.06.2025 з`ясовано, що її страховий стаж склав 46 років 11 місяців 3 дні. При цьому, стаж роботи на посаді судді становить 32 роки 3 місяці 6 днів. До стажу роботи на посаді судді, позивачу зараховано періоди роботи згідно трудової книжки та даними реєстру застрахованих осіб, а саме: з 26.01.1993 по 17.09.1996 - народний суддя Суворовського районного народного суду м. Херсона; з 18.09.1996 по 09.09.2001 - суддя судової колегії з розгляду цивільних справ Херсонського обласного суду; з 10.09.2001 по 09.10.2018 - суддя Апеляційного суду Херсонської області; з 10.10.2018 по 30.04.2025 - суддя Херсонського апеляційного суду. При цьому, зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, половини періоду навчання та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, чинним законодавством - не передбачено. За таких обставин, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 обчислено з розрахунку 74% суддівської винагороди зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 12-21/49/2025 від 28.05.2025 виданої Херсонським апеляційним судом. Головне управління вважає вищезазначений розрахунок стажу роботи на посаді судді та визначений розмір (у відсотковому значенні) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 правильним і таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Підстав для здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді 36 (тридцять шість) років 2 (два) місяці 24 (двадцять чотири) дні в розмірі 82 (вісімдесят два) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання у Головного управління — немає. Враховуючи зазначене, Головне управління вважає що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог з наведеного питання.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , громадянка України, рішенням ХІІ сесії Херсонської обласної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 26.01.1993 року № 238 обрана народним суддею Суворовського районного народного суду міста Херсона. 
Указом Президента України від 27.06.1996 року № 482/96 призначена на посаду судді Херсонського обласного суду. 
Постановою Верховної Ради України від 16.11.2006 року № 365-V обрана на посаду судді Апеляційного суду Херсонської області безстроково. 
Указом Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 переведена на роботу на посаді судді Херсонського апеляційного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 1049/0/15-25 від 20.05.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
У рішенні Вищої ради правосуддя зазначено: «За результатами вивчення доданих до заяви належним чином завірених копій документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: паспорта громадянина України; актів про призначення, обрання, переведення на посаду судді; трудової книжки; диплома та інших матеріалів, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
стаж роботи на посаді судді – 32 роки 3 місяці 24 дні;
половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців;
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 2 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 36 років 2 місяці 24 дні.».
Наказом Херсонського апеляційного суду від 27.05.2025 року №130-ОС позивач 28.05.2025 року була відрахована зі штату Херсонського апеляційного суду у відставку, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . 
Відповідно до розрахунку від 28.05.2025 року №08-27/61/2025, наданого Херсонським апеляційним судом, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача складає 36 років 03 місяці 05 днів, з яких:
- 1 рік 11 місяців - студентка Харківського юридичного інституту з 01.08.1982 до 01.07.1984; 
- 02 роки - нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори з 26.01.1991 до 25.01.1993; 
- 03 роки 07 місяців 23 дні - народний суддя Суворовського районного народного суду м. Херсона, суддя Суворовського районного суду м. Херсона з 26.01.1993 до 17.09.1996; 
- 04 роки 11 місяців 23 дні - суддя судової колегії з розгляду цивільних справ Херсонського обласного суду з 18.09.1996 до 09.09.2001; 
- 17 років 01 місяць 07 днів - суддя Апеляційного суду Херсонської області з 10.09.2001 до 09.10.2018; 
- 06 років 07 місяців 19 днів - суддя Херсонського апеляційного суду з 10.10.2018 до 28.05.2025.
05.06.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення щомісячно довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням № 213050008940 від 03.07.2025 року позивачу з 29.05.2025 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу на посаді судді 32 роки 3 місяці 6 днів у розмірі 74 % суддівської винагороди.
Згідно форми РС-право до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям, позивачу зараховано періоди: з 26.01.1993 по 17.09.1996, з 18.09.1996 по 09.09.2001, з 10.09.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 09.10.2018, з 10.10.2018 по 30.04.2025.
Не погодившись із розрахунком відповідачем стажу судді та, відповідно, визначеного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон № 1402-VIII.
Відповідно до положень ст.4 Закону № 1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно частин 4, 5 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно із положеннями ст. 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У частинах 2, 3 статті 135 Закону №1402-VIII передбачається, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Таким чином, Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.
Як встановлено судом, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 1049/0/15-25 від 20.05.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Спірним питанням у цій справі є не зарахування до суддівського стажу ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На день обрання ОСОБА_1 народним суддею Суворовського районного народного суду міста Херсона законодавство не встановлювало права судді на відставку та, відповідно, не регламентувало питання обчислення стажу, який дає право на відставку.
Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді набрав чинності Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та вступив у дію Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» зі змінами, внесеними відповідно до Закону України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус суддів”», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 навчалася в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського на денному факультеті з 1 вересня 1980 року до 1 липня 1984 року за спеціальністю «Правознавство».
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право одержання щомісячного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання в зазначеному вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців.
Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21.
Закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.
Отже, при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 4 серпня 1989 року № 328-I «Про статус суддів в СРСР» (у редакції, чинній на день обрання ОСОБА_1 народним суддею Суворовського районного народного суду міста Херсона), народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.
Згідно матеріалів справи, після здобуття вищої юридичної освіти із 1 серпня 1984 року до 26 січня 1993 року позивач обіймала посаду нотаріуса Першої Херсонської державної нотаріальної контори.
Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково 2 років роботи в галузі права, які вимагалися законом для призначення на посаду судді.
Крім того, суд зауважує, що рішенням Вищої ради правосуддя Вищої ради правосуддя № 1049/0/15-25 від 20.05.2025 року чітко визначено, що до загального стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді підлягають зарахуванню спірні періоди.
Таким чином, суд вважає, що позивач має право на зарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки.
В свою чергу ГУ ПФУ в Херсонській області безпідставно не зарахувало вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді та відповідно невірно обчислило відсотковий розмір довічного грошового утримання судді, який за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. 
Таким чином, оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового тримання, складає 36 повних років, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% (50% за 20 років + 32% за 16 років) грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
В той же час, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо визначення стажу судді у розмірі 32 (тридцять два) роки 3 (три) місяці, 06 (шість) днів, проте, суд зауважує, що права позивача порушені бездіяльністю, яка виразилася у не зарахуванні до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки. 
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести ОСОБА_1 зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 29.05.2025 року виходячи із 36 повних років суддівського стажу в розмірі 82 % суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ: 21295057) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 11 місяців та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести ОСОБА_1 зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців тастаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 29.05.2025 року виходячи із 36 повних років суддівського стажу в розмірі 82 % суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ: 21295057) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.07.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва