ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 р.	Справа № 613/1127/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Харченко С.М., м-н. Кірова, 17, м. Богодухів, Богодухівський, Харківська, 62103, по справі № 613/1127/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Біленький Д.В. звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4849933 від 30 травня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у діях позивача.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27 травня 2026 р. позов ОСОБА_1 , представник позивача – Біленький Д.В. до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено частково.
Скасовано Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕНА №4849933 від 30.05.2025, інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону полку – 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрито.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а також не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права для регулювання спірних правовідносин, в результаті чого ухвалене незаконне та необґрунтоване рішення, просить скасувати рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27.05.2026; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 4849933 від 30.05.2025 по справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що висновок суду про відсутність у постанові відомостей щодо марки, моделі та державного номерного знака транспортного засобу є помилковим та не відповідає змісту самого доказу, який був предметом судового дослідження.
Оскаржувана постанова серії ЕНА № 4849933 від 30.05.2025 повністю відповідає вимогам закону та містить усі необхідні відомості щодо події адміністративного правопорушення, особи правопорушника, транспортного засобу, а також технічних засобів, якими здійснювалася фіксація правопорушення. Зокрема, у пункті 5 постанови прямо зазначено транспортний засіб, яким керував позивач під час вчинення правопорушення, а саме: HONDA CIVIC, державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, до матеріалів справи долучено фотозображення транспортного засобу, зафіксованого приладом TruCAM TC001090, на якому чітко відображено транспортний засіб HONDA CIVIC з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Таким чином, відомості про транспортний засіб, наведені в постанові, повністю узгоджуються з матеріалами фотофіксації та не викликають жодних сумнівів щодо ідентифікації транспортного засобу, водієм якого був позивач. 
Вказав, що твердження суду про те, що використання TruCAM шляхом утримання його в руках не передбачено законодавством, прямо спростовується технічною документацією, матеріалами державної метрологічної повірки та офіційними роз`ясненнями спеціалізованої установи, уповноваженої здійснювати повірку таких засобів вимірювальної техніки.
Висновок суду першої інстанції про незаконність використання лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCAM у ручному режимі не грунтується на вимогах законодавства, суперечить технічним характеристикам самого приладу, матеріалам його державної повірки, офіційним роз`ясненням уповноваженого органу та усталеній судовій практиці апеляційних судів.
Щодо висновку суду першої інстанції про невідповідність місця вчинення адміністративного правопорушення, зазначив, що такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи свідчать про неповне дослідження наявних доказів. Суд першої інстанції фактично обмежився дослідженням лише текстового позначення ділянки дороги, зазначеного на фотознімку з приладу TruCAM, при цьому залишив поза увагою основну інформацію щодо місця фіксації правопорушення - географічні координати, які автоматично формуються самим приладом під час здійснення вимірювання швидкості. Зокрема, фотознімок із приладу TruCAM TC001090 (файл 1748605512_2H000_0530_114512.jmf) містить координати місця фіксації правопорушення: 50°20'20.05"N та 29°05'01.64"E. Зазначені координати були перевірені та співставлені із картографічними даними, зокрема сервісом Google Maps, внаслідок чого встановлено, що вони відповідають місцю несення служби та контролю швидкісного режиму на автомобільній дорові М-06 Київ – Чоп, 105 км + 900 м. 
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить прийняти відзив на апеляційну скаргу до розгляду та врахувати. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, а рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27.05.2026 по справі №613/1127/25 – залишити без змін. 
Зазначив, що апеляційна скарга жодним чином не спростовує висновків рішення суду першої інстанції, а зводиться виключно до тверджень про наявні технічні помилки при складанні оскаржуваної постанови, що є недопустимим з огляду на вимоги чинного законодавства.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. 
У судовому засіданні представник відповідача зауважувала на доцільності задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, натомість представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 30 травня 2025 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону полк -1 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Шадурою Д.М. винесено постанову серії ЕНА №4849933 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 30.05.2025 11:45:00 / траса М06 105 900 км. / Водій керуючи ТЗ на а/д М-06 Київ – Чоп 105 км 900 м рухався зі швидкістю 95 км/год., в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (Обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш чим на 20 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC00109ї Відеофіксація велась на ПВ MOTOROLA VB40 475912,475843/ чим порушив п.12.9 ПДР - Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швид.руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.
Відповідно до оскаржуваної постанови, позивач визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Позивач, не погодившись з постановою, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду всупереч вимогам закону не надано.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. 
Відповідно до ч. 1-2 ст. 14 Закону № 3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. 
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. 
В силу приписів ч. 4, ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі – ПДР), відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1). 
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9). 
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з підпунктом «б» п. 12.9 ПДР водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно із ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) поліцією можуть застосовуватися такі превентивні заходи, зокрема: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
За приписами статті 40 Закону №580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 40 Закону №580-VIII жодним чином не зобов`язують органи поліції здійснювати закріплення технічних приладів, а лише передбачають таку можливість. Зазначені норми не передбачають заборону використання технічних засобів у інший спосіб, зокрема тримання в руках.
У матеріалах справи також наявна копія листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 №22-38/49, згідно з яким лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. У листі зазначено, що крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.
Отже, колегія суддів зазначає, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути застосований для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що використання уповноваженою особою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCAM у спосіб тримання в руках, не може бути визнаний таким, що відповідає нормам ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки за змістом цієї норми технічний засіб може бути монтований / розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи долучено відеозапис фіксації правопорушення та процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які на думку відповідача є належним доказом на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також відповідач зазначив про те, що спірна постанова містить посилання на технічні засоби, на які фіксувалося вчинення правопорушення, про що вказано в п. 5 постанови.
Надаючи оцінку зазначеному вище, колегія суддів зазначає, що в п. 5 постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, яке зафіксоване не в автоматичному режимі відображаються відомості про транспортний засіб (реєстраційний номер, марка, модель, належність транспортного засобу), місце скоєння адміністративного правопорушення, суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, а також відомості про статтю, частину статті КУпАП.
При цьому, суд зазначає, що відомості про докази, на підставі яких винесено постанову у справі про притягнення до адміністративної відповідальності (у разі їх наявності) та посилання на технічні засоби повинні бути відображені в п. 7 постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення.
Зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не відображено відомостей про докази у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема і про відеозаписи з бодікамери поліцейського, у зв`язку з чим долучені до матеріалів справи відеофайли не є належними доказами у цій справі, оскільки посилання на ці докази (як додаток до постанови), у спірній постанові не відображено.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем при заповненні спірної постанови (п. 5: час, місце скоєння, суть і обставини справи правопорушення) (траса М06 105 900 км., М-06 Київ-Чоп 105 км 900 м) та у наданих суду матеріалах, зокрема, фотофайлу з приладу TruCAM (М06 109км+900 м) наявні розбіжності щодо зазначення місця вчинення правопорушення.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, а тому постанова серії ЕНА № 4849933 від 30.05.2025 підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, проте колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає, що дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.
Керуючись ст. ст. 242, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27 травня 2026 року по справі № 613/1127/25 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови. 
В іншій частині рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27 травня 2026 року по справі № 613/1127/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови виготовлений 09.07.2026.