ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30602/21  Головуючий у 1 інстанції - Добрянська Я.І. 
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, що обслуговують такого платника на суму боргу 128 396,91 грн., - 
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у Київській області звернулось до суду з позовом, в якому просило: 
- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) - 128 396,91 грн., в рахунок погашення податкового боргу. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено податкову вимогу форми «Ф» від 28.02.2018 №748-55, якою повідомлено відповідачу, що станом на 27 лютого 2018 року сума податкового боргу платника податків становить 35 109,01 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, але не сплачену у визначеному законом порядку.
Також посадовими особами контролюючого органу було направлено:
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0032534-1310-1016 від 03.04.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2017 рік у розмірі 42 606,40 грн;
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0014111-1310-2658 від 21.03.2019, яким визначено суму грошового зобов`язання за 2018 рік у розмірі 45 483,95 грн;
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0220547-3314-2658 від 02.06.2020, яким визначено суму грошового зобов`язання за 2019 рік у розмірі 40 306,56 грн.
Задля стягнення суми податкового боргу з ОСОБА_1 , у відповідності до підпункту 20.1.34, пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач надіслав відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 28.02.2018 №748-55 на суму 35 109,01 грн. Доказів оскарження вказаної податкової вимоги в адміністративному чи судовому порядку суду не надано, а тому вона є чинною та підлягає виконанню. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та є таким, що ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України визначає порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, а також порядок погашення податкового боргу.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений законом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному законом.
Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення є письмовим повідомленням контролюючого органу про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення контролюючих органів можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. Якщо після направлення податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 128 396,91 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 03.04.2018 №0032534-1310-1016, від 21.03.2019 №0014111-1310-2658 та від 02.06.2020 №0220547-3314-2658.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені контролюючим органом відповідачу рекомендованими поштовими відправленнями за його податковою адресою та повернуті відправнику оператором поштового зв`язку з відміткою «за закінченням строку зберігання».
Відповідно до пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими платнику податків, якщо вони надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю адресата, відмовою у прийнятті, незнаходженням платника податків або з інших причин, документ вважається врученим у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, сама по собі відмітка оператора поштового зв`язку «за закінченням строку зберігання» у сукупності з належними доказами направлення податкових повідомлень-рішень за податковою адресою відповідача підтверджує належне виконання контролюючим органом обов`язку щодо вручення таких документів.
Оскільки матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку, а також доказів сплати визначених ними сум грошових зобов`язань, колегія суддів дійшла висновку, що визначені контролюючим органом грошові зобов`язання є узгодженими.
Також, судом встановлено, що у зв`язку з виникненням податкового боргу позивачем відповідачу направлено податкову вимогу форми «Ф» від 28.02.2018 №748-55 рекомендованим поштовим відправленням за податковою адресою, яке повернулося відправнику із відміткою «за закінченням строку зберігання».
Зазначена податкова вимога була надіслана контролюючим органом у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, а тому вважається належним чином врученою відповідачу.
Не беруться колегією суддів до уваги доводи апелянта про те, що повернення поштових відправлень із відміткою «за закінченням строку зберігання» не підтверджує належного вручення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, оскільки спеціальними нормами статті 42 Податкового кодексу України прямо передбачено, що у випадку неможливості вручення документів з причин, які не залежать від контролюючого органу, такі документи вважаються врученими платнику податків у день, зазначений оператором поштового зв`язку.
Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справах цивільної юрисдикції щодо належного повідомлення учасників процесу, оскільки наведені висновки сформовані в межах інших за своєю правовою природою правовідносин та не підлягають застосуванню до спірних податкових правовідносин, які врегульовані спеціальними нормами Податкового кодексу України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача податкового боргу у розмірі 128 396,91 грн, який підлягає стягненню.
Доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Отже, рішення суду першої інстанції, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права..
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М. 

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.