| Справа № 478/169/26 Провадження № 2/478/203/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 липня 2026 року. смт. Казанка 
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді Іщенко Х.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання Крюкової О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Другий відділ Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про витребування безпідставно отриманих (набутих) грошових коштів, - 

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Задерецький В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Другий відділ Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про витребування безпідставно отриманих (набутих) грошових коштів. 
В обґрунтування позову вказує, з 2007 року по 2009 рік відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області 04.09.2009 року. Зазначив, що відповідач є батьком повнолітнього сина (народженого в шлюбі) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 18-річного віку (повноліття).
30.05.2012 року Казанківським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 1413 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 01 червня 2012 року на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 32855044.
Вказане виконавче провадження 22.10.2025 року було закінчено в зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (досягнення дитиною повноліття), в зв`язку з чим вчинення будь-яких виконавчих дій в завершеному виконавчому провадженні неможливе.
Звернувшись у 2025 році до відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області, в проваджені якого знаходилось виконавче провадження, йому стало відомо про існування переплати по аліментах. Так, згідно довідки другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південого МУ Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 22.10.2025 року заборгованість по вказаному виконавчому провадженю відсутня, ОСОБА_5 становить 59951,81 грн., яка виникла з липня 2023 року по жовтень 2025 року. Вказана переплата виникла внаслідок рахункової помилки з боку державних виконавців і виконавчої служби.
За вказаного, позивач звернувся до відповідача з метою отримання інформації про цільове використання безпідставно набутих коштів, проте відповідач ОСОБА_2 відмовилась надавати докази витрат безпідставно отриманих коштів на утримання та користь сина. В той же час син позивача ОСОБА_3 повідомив батькові, про нецільове використання грошових коштів отриманих в якості аліментів.
За вказаних обставин позивач вважає, що вказані кошти в сумі 59951,81 грн. з часу виникнення переплати не були витрачені за цільовим призначенням та не використовувались в інтересах дитини ОСОБА_3 .
Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляються від повернення переплати по аліментах, вимушений звернутись з даним позовом до суду, просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти (переплату по аліментах) на користь позивача. 
Згідно ст. 33 ЦПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09.02.2026 року матеріали справи передано судді Іщенко Х.В.
Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.02.2025 року, провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін.
У відведеній в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, доказів поважності причин неявки до суду не надали . Представник позивача під час судового засідання повідомляв суду що вони з позивачем позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності. Просила в задоволені позовних вимог відмовити, оскільки вона самостійно розмір аліментів не збільшувала, а отримувала їх виключно на підставі судового рішення в рамках відкритого виконавчого провадження а вказані кошти використовувались нею виключно на утримання сина.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності. Також просив суд в задоволені позовних вимог відмовити, оскільки вони самостійно розмір аліментів не змінювали, а стягнуті грошові кошти отримували виключно на підставі судового рішення в рамках відкритого виконавчого провадження. Стверджує, що аліменти його мати витрачала виключно на його утримання та потреби. Також спростовує той факт, що він з цього приводу розмовляв з батьком та повідомив його що мати (відповідачка) вказані грошові кошти витрачала не на його потреби та утримання.
Представник третьої особи Другий відділ Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку .
Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.
Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.08.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу між чоловіком ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , актовий запис № 47 від 04.09.2009 року).
Від даного шлюбу мають спільну дитину, - сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються свідоцтвом про його народження Серії НОМЕР_2 . 
Також рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
30.05.2012 року Казанківським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 1413 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 
01 червня 2012 року на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 32855044.
Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому проваджені № 32855044, наданому другим відділом ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області за Боржником ОСОБА_1 станом на 22.10.2025 року заборгованість по аліментам відсутня. Переплата по аліментам становить 59951,81 грн.
Згідно довідки за вих/№ 7254/18.2-34 від 17.02.2026 року, наданою другим відділом ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління управління Міністерства юстиції України, вбачається, що вказане виконавче провадження № 32855044 з виконання виконавчого листа № 1413 від 30.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) було закінчено 22.10.2025 року в зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (досягнення дитиною повноліття) відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з чим вчинення будь-яких виконавчих дій в завершеному виконавчому провадженні неможливе.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістомстатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного Кодексу України (ст. 179 СК України).
Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Суд вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У висновку Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року висловленому у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) вказано, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, судом не встановлено.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Матеріали справи не містять та позивачем і його представником не надано належних та допустимих доказів незаконності дій органу державної виконавчої служби (рахункових помилок).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову.
Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом».
Суду не надано доказів, що розрахунок заборгованості по аліментам, нарахування аліментів та їх стягнення відбувалось незаконно, що дії державного виконавця не відповідали вимогам закону. Відсутні також докази, що дії та рішення державного виконавця щодо примусового стягнення аліментів, які на думку позивача призвели до переплати, визнаний судом неправомірним, як і дії та рішення державного виконавця щодо примусового стягнення аліментів.
Суд виходить із правомірності дій державного виконавця, при цьому державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Провиконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень.
В той же час, у справі відсутні докази того, що кошти у сумі 59951,81 грн. були сплачені внаслідок будь-якої рахункової помилки, будь яких належних та допустимих доказів на вчинення виконавчою службою дій, які призвели до переплати по аліментам позивач суду не надав.
Не заслуговують на увагу також твердження позивача про недобросовісність відповідачем при набутті таких коштів.
У даній справі, аліментні кошти витрачались на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з боку відповідачки, зворотного позивачем не доведено. За таких обставин, з огляду на природу спірних правовідносин, враховуючи, що грошові кошти у розмірі 59951,81 грн. були набуті у період з липня 2023 року по жовтень 2025 року, як аліменти на утримання дитини, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних та переконливих доказів недобросовісного набуття їх відповідачем, відсутні правові підстави для стягнення їх з останньої.
Отже, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів (сплачених позивачем аліментних платежів), на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні і в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню позивачу не підлягають.
На думку суду, дії позивача, які спрямовані на повернення коштів як аліменти на утримання дитини, не узгоджуються з висновками ЄСПЛ. Так, в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та справа «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v.theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 04 квітня 2006 року).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що в задоволенні позову було відмовлено то витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Другий відділ Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про витребування безпідставно отриманих (набутих) грошових коштів (стягнення переплати по аліментах), - відмовити.
Витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення або складання. 
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 22.07.2026 року.

Відомості про сторони:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач 1 - ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідач 2 - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

третя особа - Другий відділ Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: Миколаївська область, Баштанський район, м. Новий Буг, вул. Героїв небесної сотні, 1А, ЄДРПОУ: 44909784.

Суддя: Х.В. Іщенко