ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8243/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Лунькова В. І. (адвокат), 
відповідача 1 - Чернюшок М. І. (самопредставництво),
відповідача 2 - Солодухін М. В. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційні скарги Антимонопольного комітету України та Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис"
до Антимонопольного комітету України, Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення, зупинення дії рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" (далі - ТОВ "БКГ "Базис", Товариство, позивач) звернулося до суду (з урахуванням заяви про залучення до участі у справі співвідповідача) з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач 1, скаржник 1) та Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК, відповідач 2, скаржник 2) про:
- визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії Відділення АМК від 01.05.2025 № 54/47-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК) у справі № 54/6-24; 
- зупинення дії Рішення АМК у частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплатити штраф та пеню, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі;
- зобов`язання АМК виключити ТОВ "БКГ "Базис" із реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії.

1.2. Позов обґрунтовано порушенням норм Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210), зокрема, у частині своєчасності та розумності строків розгляду справи та притягнення його до відповідальності поза межами строків визначених у Законі № 2210, що відповідно до частини першої статті 59 цього Закону є підставою для визнання протиправним та скасування рішення.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 (суддя Котков О. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду (колегія суддів: Гончаров С. А., Сибіга О. М. Тищенко О. В.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано Рішення АМК; зобов`язано АМК виключити Товариство з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії; стягнуто з Відділення АМК та Комітету на користь Товариства по 3 028, 00 грн судового збору. У решті вимог Товариства відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Відділення АМК, не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 у справі №910/8243/25; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

3.2. Також АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 у цій справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства до АМК про виключення позивача з реєстру відмовити повністю.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1.1. Касаційна скарга Відділення АМК (скаржник 2) подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Касаційна скарга АМК (скаржник 1) подана на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України Відділення АМК (з урахуванням доповнень до касаційної скарги) зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема:
- статті 42 Закону № 2210, які викладені у постановах від 13.01.2026 у справі № 916/4201/24, від 15.07.2025 у справі № 910/2415/24, від 14.04.2026 у справі № 910/1143/25, від 09.12.2025 у справі № 910/9652/24, від 22.01.2026 у справі № 910/2964/24 від 14.04.2026 у справі № 910/2206/24 (щодо тривалості розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органами Комітету, зупинення перебігу строку давності на час розгляду справ та з`ясування обставин щодо впливу тривалості розгляду справи на права позивача);
- статті 86 ГПК України, які викладені у постановах від 09.02.2023 у справі № 910/16662/21, від 07.02.2023, від 05.12.2023 та від 17.03.2026 у справі № 910/16616/21, від 30.05.2023 у справі № 910/1528/22, від 14.08.2025 у справі № 910/3374/24 (питання про наявність / відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок);
- статей 73, 74, 76 -79, 86 ГПК України, які викладені у постановах від 22.10.2019 у справі № 910/2988/18 та від 24.06.2021 у справі № 904/5655/20 (в частині того, що обмін інформацією та координація поведінки суб`єктів господарювання може бути доведена сукупністю доказів за відсутністю прямих доказів таких дій);
- положень частин другої - третьої статті 237 ГПК України, які викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 910/8772/17 (щодо неможливості суду виходити за межі позовних вимог). 

4.1.4. Відділення АМК наголошує на відсутності підстав для скасування Рішення АМК, з тих мотивів, що фактично порушення антиконкурентного законодавства відбулося 01.07.2019, а розгляд антимонопольної справи розпочато розпорядженням від 29.01.2024 № 54/6-рп/к, отже, від дня вчинення порушення і до початку розгляду справи № 54/6-24 минуло лише 4 роки 6 місяців та 29 днів. Водночас відповідно до приписів статті 42 Закону № 2210 перебіг строку давності запиняється на час розгляду антимонопольної справи. З огляду на означене скаржник наголошує, що з урахуванням норм статті 37-1 Закону № 2210, оспорюване Рішення АМК ухвалене відповідно до закону.

4.1.5. Також на переконання скаржника, суди у вирішенні цього спору не врахували сталі та актуальні висновки Верховного Суду в частині того, що у вирішення питання тривалості розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини, яким чином розгляд справи вплинув на права позивача у здійсненні ним господарської діяльності. Судами у вирішенні цього спору, означене не було враховано.

4.1.6. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України Відділення АМК зазначає про необхідність формування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, щодо застосування положень статей 1, 5, 6, 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статей 35, 36, 37 42, 59 Закону № 2210 та розділу ІІІ Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Комітету України від 19.04.1994 № 5 (зі змінами) [далі - Порядок].

4.1.7. Скаржник наголошує, що положення статей 36, 37 Закону № 2210 не встановлюють обмежень на дискрецію органів АМК проводити перевірку наявності / відсутності в діях суб`єкта господарювання ознак антиконкурентних узгоджених дій, і, як наслідок такої перевірки, відкрити справу про порушення суб`єктом господарювання положень законодавства про захист економічної конкуренції. Такі повноваження АМК прямо передбачені антиконкурентним законодавством та процедурно втілені в Порядку № 5.

4.1.8. З огляду на наведене вважає, що висновки Верховного Суду підлягають формуванню, зокрема, у такому контексті: "Закон України "Про Антимонопольний комітет України", Закон № 2210 та Порядку не ставлять отримання відповідної інформації органами Комітету в залежність від наявності або відсутності відкритої справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, та, відповідно, не забороняють використовувати у якості доказів у справі будь-яку інформацію, отриману відповідно у межах повноважень та у спосіб визначений законом".

4.1.9. Також Відділення АМК посилається на те, що судами у вирішенні цього спору не враховані висновки Верховного Суду щодо кваліфікації дій відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, зокрема такого змісту: "Закон не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів". З огляду на наведене, зазначає також, що судами оцінено кожний доказ окремо, однак не здійснено належної оцінки всіх встановлених обставин справи, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, у їх взаємозв`язку, що, на думку Відділення АМК, є неправильним застосуванням статті 86 ГПК України та, відповідно, порушенням статей 2, 86, 210, 236, 238, 269, 282 ГПК України.

4.1.10. Крім того, Відділення АМК наголошує, що за відсутності у позовній заяві Товариства доводів щодо незгоди позивача з висновками відповідача 2 у оскаржуваному Рішенні АМК в частині доведення фактів наявності узгоджених дій та незгоди останнього щодо порядку збирання доказів органом АМК, суди в порушення вимог статті 237 ГПК України вийшли за межі позовних вимог та поклали в обґрунтування судових рішень обставини, які не заявлені сторонами.

4.1.11. На обґрунтування доводів касаційної скарги з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України АМК зазначає про необхідність формування висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 2 ГПК України у подібних правовідносинах, зокрема, щодо ефективності способу захисту порушених прав та/або інтересу, шляхом заявлення вимог про виключення суб`єкта господарювання з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки. 

4.1.12. За твердженням АМК, способи захисту у спірних відносинах визначені у статті 59 Закону № 2210, яка встановлює підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, а отже, в силу вимог статті 5 ГПК України суд має обов`язок захистити порушене право або інтерес особи, яка звертається до господарського суду, шляхом скасування чи визнання недійсними відповідного Рішення АМК, і лише у разі, якщо він дійде висновку про неналежність або неефективність способу, обраного позивачем суд може визначити інший спосіб захисту порушених прав.

4.1.13. Вимога Товариства щодо виключення його з реєстру не є самостійним способом захисту порушеного права, оскільки виключення суб`єкта господарювання з реєстру здійснюється виключно на підставі скасування або визнання недійсним відповідного рішення Комітету, без потреби у додатковому судовому приписі чи окремій вказівці суду. Означені дії Комітету врегульовано Порядком ведення і доступу до Державного реєстру суб`єктів господарювання, притягнутих до відповідальності за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів, затвердженим розпорядженням Комітету від 23.11.2023 № 17-рп (далі - Порядок).

4.1.14. В силу приписів пункту 5 Розділу III Порядку, у разі прийняття судом рішення, яке набрало законної сили, про визнання недійсним або скасування (повністю або частково) Рішення органу Комітету в частині скасування притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів, інформація щодо суб`єкта господарювання згідно з таким Рішенням органу Комітету вилучається Відповідальним структурним підрозділом Комітету з Реєстру не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідної інформації.

4.1.15. Отже, сам по собі факт задоволення позовних вимог Товариства про визнання недійсним Рішення АМК є самостійною підставою для виключення відповідної інформації з реєстру, що не потребує окремого звернення до суду з відповідною позовною вимогою, а тому позовні вимоги в цій частині не відповідають вимогам щодо ефективності способу захисту, оскільки такі дії самі по собі є обов`язковими відповідно до пункту 5 Розділу III Порядку.

4.1.16. АМК вважає, що між сторонами в цій частині відсутній спір, оскільки дії Комітету з оприлюднення інформації ґрунтуються виключно на чинності рішення і у разі його скасування судом, підстав для подальшого оприлюднення інформації у Реєстрі не існує, а тому, в частині цієї вимоги провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, що не було враховано судом першої та апеляційної інстанцій. 

4.1.17. Таким чином, на думку АМК, висновки Верховного Суду підлягають формуванню, у такому контексті: "вимога щодо виключення суб`єкта господарювання з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії є неефективним способом захисту, оскільки такі дії вчиняються на підставі Закону без окремого судового рішення".

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. У відзиві позивач просить Суд залишити касаційну скаргу Відділення АМК без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, з посиланням, зокрема на їх ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

4.2.2. Товариство своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу АМК не скористалося.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

5.2. Рішенням АМК, зокрема, визнано, що ТОВ "БКГ "Базис" вчинило порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених районною адміністрацією Запорізької міської ради з ідентифікатором закупівлі UA-2019-05-20-002165-а, за предметом: "Реконструкція об`єктів з благоустрою уздовж проїзної частини для зупинок громадського транспорту (заїзні кишені) по вул. Павлокічкаська, Оптимістична, Історична з улаштуванням розворотнього кола по вул. Павлокічкаській у м. Запоріжжя - оголошення UA-2019-05-20-002165-а (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

5.3. За порушення, яке викладене у пункту 1 резолютивної частини цього рішення, на ТОВ "БКГ "Базис" накладений штраф у розмірі 68 000, 00 грн (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

5.4. Суди першої та апеляційної інстанції вказали, що згідно з оскаржуваним Рішенням АМК відповідачем 2 встановлені у справі обставини щодо узгодженості поведінки, зокрема, ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" під час підготовки та участі у торгах з ідентифікатором закупівлі UA-2019-05-20-002165-а, що підтверджується таким:
- наявністю сталих господарських відносин;
- надання один одному поворотної фінансової допомоги;
- одночасне перебування одних і тих самих працівників у трудових відносинах;
- засвідчення підписів на статутах обох Товариств одним і тим самим нотаріусом;
- спільне використання одних ІР-адрес у господарській діяльності;
- використання однієї поштової скриньки;
- спільні унікальні особливості властивостей файлів, завантажених в електронну систему закупівель;
- подання ТОВ "БФ "Основа" для участі в торгах неповного пакету документів;
- схожості в оформленні тендерних пропозицій.

5.5. Отже, Відділення АМК в оскаржуваному Рішенні, дослідивши та встановивши обставини вказаної антимонопольної справи, дійшло висновків, що дії ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" свідчать про системний погоджений характер поведінки відповідачів у господарській діяльності, обмін інформацією та узгодженість їх дій, у тому числі під час участі в Торгах. 

5.6. Судами також встановлено, що розгляд справи № 54/6-24 за наявністю в діях, зокрема, ТОВ "БКГ "Базис" ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів - розпочато розпорядженням адміністративної колегії Відділення АМК від 29.01.2024 № 54/6-рп/к.

5.7. Згідно з матеріалами антимонопольної справи № 54/6-24 вбачається, що означена справа відкрита за результатами проведеного дослідження на виконання доручення АМК від 16.09.2019 № 13-01/937, яке було надане Запорізькому обласному територіальному Відділенню АМК.

5.8. Після прийняття розпорядження про початок розгляду справи від 29.01.2024 № 54-6-рп/к, відповідачем вчинені такі процесуальні дії:
- листами від 29.01.2024 № 54-02/173 та від 29.01.2024 № 54-02/172 розпорядження про початок розгляду справи направлено на адресу ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа";
- Відділенням АМК складено подання з попередніми висновками від 16.01.2025 № 54-03/16п;
- листами від 16.01.2025 № 54-02/245е та від 16.01.2025 № 54-02/246е на адресу ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" направлені витяги з подання з попередніми висновками № 54/6-24;
- прийнято Рішення АМК від 01.05.2025 № 54/47-р/к.

5.9. Як встановили суди, позивач звертаючися до суду з позовом вказував на те, що Рішення АМК є недійсним, оскільки прийняте з порушенням визначеного законом порядку, зокрема: статті 19 Конституції України, статті 37-1, частини першої статті 42 Закону № 2210, тобто, прийняте поза межами п`ятирічного строку давності притягнення до відповідальності, що, на його думку, в сукупності свідчить про наявність підстав для його скасування. При цьому, на думку позивача, Закон № 2210 у редакції чинній з 01.01.2024 не передбачає можливості поновлення цього строку, його зупинення чи переривання. 

5.10. Також за твердженням Товариства, наявність внесеної АМК інформації до Державного реєстру суб`єктів господарювання, притягнутих до відповідальності за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендері (далі - Державний реєстр), щодо прийняття рішення від 01.05.2025 № 54/47-р/к порушує права позивача на участь у закупівлях та завдає йому збитки.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про:
- визнання недійсним Рішення АМК;
- зобов`язання АМК виключити зі зведених відомостей про рішення органів Комітету інформацію, внесену на підставі оспорюваного Рішення;
- зупинення дії Рішення АМК у частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплатити штраф та пеню, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі.

7.2. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

7.3. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суди виснували, що згідно з оскаржуваним Рішенням Товариство притягнуто до відповідальності поза межами строків, передбачених у статті 42 Закону № 2210. 

7.4. За висновками судів, оголошення про проведення торгів замовником розміщено в системі закупівлі 20.05.2019, договір із переможцем укладений - 01.07.2019, водночас розгляд справи № 54/6-24 розпочато за розпорядженням лише 29.01.2024. При цьому, Рішення АМК прийнято лише 01.05.2024, тобто поза межами 5 річного строку притягнення до відповідальності, що є окремою підставою для визнання його недійсним.

7.5. Також суди зазначили, що встановлені та наведені Відділенням АМК у оспорюваному Рішенні факти у своїй сукупності не доводять антиконкурентних узгоджених дій, які б призвели або могли призвести до спотворення результатів торгів. 

7.6. За висновками судів:
- факт перебування учасників торгів у господарських відносинах не є свідченням узгодженості дій між зазначеними особами у розумінні Закону № 2210. За сталими та послідовними висновками Верховного Суду наявність певних господарських правовідносин між двома юридичними особами не свідчить про відсутність між ними конкуренції та про безумовну єдність їх інтересів. Щодо використання ТОВ "БКГ "Базис" та ТОВ "БФ "Основа" однієї і тієї ж ІР-адреси, то суд зазначає, що Відділенням АМК був досліджений період з 09.01.2019, у той час, як оголошення про проведення торгів оприлюднене 20.05.2019;
- водночас висновки Відділення АМК щодо ІР-адрес та їх використання ґрунтується на інформації, яка зібрана у період протягом 2023 - 2024 років, у той час, як оголошення про проведення торгів замовником розміщено в системі 20.05.2019, а договір із переможцем укладений - 01.07.2019;
- крім того, переможцем торгів визнано ТОВ "БКГ "Базис", як особу, яка запропонувала найнижчу цінову пропозицію, що, у свою чергу, також не може свідчити про наявність змови учасників, з метою спотворення результатів торгів;
- щодо надання учасниками один одному поворотної фінансової допомоги, то, висновки відповідача 2 в цій частині ґрунтуються на документах та доказах, які зібрані у 2019 році, тобто, до прийняття розпорядження про початок розгляду справи від 29.01.2024;
- крім того, за змістом оспорюваного Рішення АМК, переважна більшість доказів, покладених в його основу фактично зібрана у 2023 році, тобто до прийняття розпорядження про початок розгляду справи від 29.01.2024.

7.7. З огляду на наведене, суди виснували, що Відділенням АМК неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справ и та не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що також є підставою для визнання недійсним Рішення АМК.

7.8. У вирішенні вимог позивача до Комітету про зобов`язання виключити виключити ТОВ "БКГ "Базис" із реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки, то суди виходи із того, що наявність інформації у Державному реєстрі про Рішення АМК у частині, яка стосується позивача, в силу положень пункту 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" має наслідком автоматичну відмову йому у процедурі закупівлі та відхилення його тендерної пропозиції замовником, а тому, порушує права останнього на участь у процедурах закупівель.

7.9. Зважаючи на встановлення підстав для визнання недійсним Рішення АМК, то наявність оприлюдненої Комітетом інформації у Державному реєстрі щодо прийняття Рішення від 01.05.2025 № 54/47-р/к є такою, що порушує права позивача на участь у закупівлях та завдає збитки позивачу, а тому, позовні вимоги про зобов`язання виключити такі відомості Державного реєстру - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

7.10. Із посиланням на положення статті 56 Закону № 2210, суди визнали необґрунтованими та відмовили у задоволенні вимог Товариства про зупинення дії Рішення АМК у частині обов`язку ТОВ "БКГ "Базис" сплати штрафу та нарахування пені у разі несплати штрафу, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

7.11. Причиною подання касаційних скарг стала незгода Комітету та Відділення АМК з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому Комітет оскаржує рішення та постанову лише в частині висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог (див. пункти 3.1 - 3.2 цієї постанови).

7.12. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.13. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.14. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційних скарг, які наведені скаржниками і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.15. Так, зокрема, із посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Відділення АМК зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункти 4.1.2. цієї постанови).

7.16. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.17. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

7.18. Зокрема, Відділення АМК посилається на постанови Верховного Суду, які вказані у пунктах 4.1.2 цієї постанови, зазначаючи про те, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували правові висновки щодо застосування пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 та Закону № 2210, а також статті 86 ГПК України при оцінці доказів у розгляді справ про оскарження Рішень АМК щодо визнання антиконкурентними узгодженими діями суб`єктів господарювання, за доводами, які узагальнено викладені у пунктах 4.1.2. - 4.1.5. цієї постанови. 

7.19. Також за твердженням відповідача 2, суди у вирішенні цього спору не вийшли за межі позовних вимог та поклали в обґрунтування судових рішень обставини, що не досліджувалися у судовому розгляді та взагалі не заявлялися позивачем. Наведене, на його думку, не відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.09.2018 у справі № 910/8772/17.

7.20. У вирішенні доводів касаційної скарги Відділення АМК (див. розділ 4 цієї постанови) і відзиву на касаційну скаргу, Суд зазначає, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ГПК України).

7.21. За змістом частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

7.22. Цей принцип диспозитивності у цивільному (господарському) судочинстві реалізується, шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

7.23. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати фактичну підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.11.2020 у справі № 904/920/19, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 11.05.2026 у справі № 916/4397/23, від 28.04.2026 у справі № 922/2828/25.

7.24. Диспозитивність - один із базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

7.25. Позовом у процесуальному розумінні є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Звертаючися до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підстави позову.

7.26. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

7.27. Підстави позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, вказуючи при цьому на докази, що підтверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, які визначаються нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

7.28. Водночас на суд покладений обов`язок перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в разі встановлення порушення права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

7.29. Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності й характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права й обов`язку.

7.30. У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 910/8772/17 також сформульовано висновки, відповідно до яких при ухваленні рішення суд не може виходити в рішенні за межі позовних вимог (частина друга статті 237 ГПК України).

7.31. Суд наголошує, що одним із основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

7.32. Як вже зазначено вище, у справі, яка розглядається, ТОВ "БКГ "Базис" звернулося до суду, зокрема, з позовними вимогами про визнання недійсним і скасування Рішення АМК, за яким, як встановлено судами попередніх інстанцій дії позивача кваліфіковано за пунктом 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону № 2210 (тут і надалі - у редакції чинній з 01.01.2024), а також вимоги про зупинення дії рішення та зобов`язання вчинити певні дії. 

7.33. Відповідно до приписів Закону № 2210: 

- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1); 
- узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання; особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій (абзац перший частини першої і частина друга статті 5);
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6); 
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50); 
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51); 
- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону № 2210.

7.34. Верховний Суд також незмінно у своїх постановах наголошує, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності / відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону № 2210, зокрема, є:
- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

7.35. При цьому, відповідне з`ясування наявності /відсутності підстав для визнання недійсним чи скасування рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону № 2210, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами у відповідності до приписів процесуального права.

7.36. У аспекті доводів Відділення АМК та висновків судів у оскаржуваних судових рішеннях колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що кожна зі справ за участю органів АМКУ є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями.

7.37. Також у всіх означених Відділенням АМК справах висновки суду касаційної інстанції ґрунтуються на тому, що оцінка Рішення АМК має відбуватися, зокрема, з урахуванням: характеру спірних правовідносин / юридичної природи заявлених позивачем вимог та кореспондуючих їм підстав (змісту заявлених позовних вимог). Водночас межі фактичної та правової оцінки судом ролі, поведінки та компетенції АМК, в силу положень статті 2 ГПК України мають відповідати меті господарського судочинства та узгоджуватися з положеннями частини другої, третьої цієї статті.

7.38. Тобто вимоги позивача про визнання недійсним та скасування Рішення АМК підлягають розгляду в межах порушених позивачем у позові питань (див. постанови Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 910/2415/24, від 14.04.2026 у справі № 910/1143/25, від 09.12.2025 у справі № 910/9652/24 на які посилається скаржник 2).

7.39. Слід також зазначити, що за сталими і послідовними висновками Верховного Суду, відповідальність за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства має індивідуальний характер.

7.40. Верховний Суд у вирішенні спірного питання виходить із того, що особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції в силу закріпленого у статті 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства, оскаржуючи таке рішення самостійно визначає предмет позову (певну матеріально-правову вимогу до відповідача) і підстави позову (факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу), зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права та надає докази на обґрунтування своїх вимог. У свою чергу, суд має перевірити доводи і докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів зробити висновки щодо обґрунтованості заявлених вимог (постанови Верховного Суду від 07.02.2023, від 05.12.2023 та від 17.03.2026 у справі № 910/16616/21 на які посилається скаржник 2). 

7.41. Як встановили суди, позивач у цій справі прагне захистити порушене, на його думку, право, шляхом визнання недійсним та скасування Рішення АМК, оскільки вважає, що відповідач 2 порушив вимоги Закону № 2210, зокрема, у частині притягнення його до відповідальності поза межами строків визначених у статті 42 цього Закону.

7.42. Водночас, як вже зазначено вище, суди надали оцінку оспорюваному Рішенню АМК та виснували про неповноту з`ясування Відділенням АМК обставин, які мають значення для справи і недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими (див. пункти 7.5. - 7.7. цієї постанови).

7.43. Проте, судами не враховано, що в межах цієї справи ТОВ "БКГ "Базис" не обґрунтовувало свої вимоги незгодою щодо неповноти / невідповідності висновків відповідача 2 у оспорюваному Рішенні АМК, зокрема, в частині доведення фактів наявності узгоджених дій, як і не висловлювало у позовній заяві незгоди щодо порушення відповідачем 2 порядку збирання доказів, покладених в його основу, а тому суди першої та апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 13, 14, 74, 76- 79, 86, 236, 237 та статті 269 ГПК України ГПК України, фактично з власної ініціативи змінили підстави позову і надали оцінку Рішенню АМК поза межами доводів Товариства, застосувавши приписи частини першої статті 59 Закону № 2210 у тому контексті, який фактично не визначений підставою позову у справі.

7.44. Крім того, слід зазначити, що відповідальність за порушення антимонопольно-конкурентного законодавства має індивідуальний характер. 

7.45. Рішення органу АМК, у тому числі, й те, яке стосується притягнення особи до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій з іншими особами (особою), зацікавлена особа має право оскаржити лише стосовно себе. Вимога про визнання недійсним рішення органу АМК розглядається судом лише в тих частинах, які стосуються позивача (позивачів) у справі. При цьому встановлені у такій справі обставини не набувають преюдиціального значення у розумінні приписів частини четвертої статті 75 ГПК України для іншої особи (осіб) - відповідача (відповідачів) в антимонопольній справі і ця (особа) має право на оскарження у встановленому законом порядку рішення органу АМК у частинах, які стосуються безпосередньо її.

7.46. Судами також не враховано, що позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним Рішення АМК в цілому, тоді як оспорюване рішення стосується не лише прав та інтересів позивача, але й іншої юридичної особи, яка не є стороною у цій справі, - ТОВ "БФ "Основа". 

7.47. Водночас задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи рішення АМК суди не надали оцінки та не взяли до уваги, що позивачем не доводилося та не зазначалося про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним Рішення в частині, що стосується ТОВ "БФ "Основа".

7.48. З огляду на викладене, Суд вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про недоведеність Відділенням АМК обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими є помилковими та такими, що не відповідають приписам частини другої статті 237 ГПК України, оскільки при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

7.49. Отже, доводи касаційної скарги Відділення АМК в цій частині знайшли своє підтвердження.

7.50. Щодо доводів касаційної скарги Відділення АМК, які наведені 4.1.4. - 4.1.8. цієї постанови, то колегія суддів враховує, що відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.51. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.52. Водночас скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

7.53. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.54. У поданій касаційній скарзі Відділення АМК зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 1, 5, 6, 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статей 35, 36, 37 42, 59 Закону № 2210 та розділу ІІІ Порядку, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, але не були застосовані судами.

7.55. Перевіряючи та надаючи оцінку цим доводам відповідача 2, колегія суддів Верховного Суду виходить із того, що з огляду на дату прийняття розпорядження про початок розгляду справи і прийняття оскаржуваного Рішення АМК, у вирішенні цього спору та доводів позивача у контексті заявлених підстав позову, визначених Товариством на обґрунтування своїх доводів щодо наявності підстав для його скасування чи визнання недійсним, підлягає застосуванню законодавство про захист економічної конкуренції чинне з 01.01.2024.

7.56. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів частини другої статті 42 Закону № 2210, перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

7.57. У вирішенні доводів касаційної скарги в цій частині Суд вважає за необхідне звернутися до релевантних висновків, які викладені у постанові від 02.06.2026 у справі № 910/5546/25 (ухвалена після подання скаржником касаційної скарги у цій справі) у якій Верховний Суд викладав, зокрема, висновок щодо можливості покладення органом АМК в основу оспорюваного Рішення інформації, яка зібрана до прийняття розпорядження про початок розгляду справи.

7.58. Так, у наведеній постанові Верховний Суд виснував та зазначив, що в силу положень статей 1, 5, 6, 17, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а також статей 36, 37 Закону № 2210, витребування органами АМК інформації у суб`єктів є не окремим завданням чи самостійною функцією Комітету, а фактично є засобом збору органами Комітету інформації і відомостей, які необхідні для ефективного виконання покладених на нього законом завдань, як під час дослідження обставин наявності ознак порушення антиконкурентного законодавства, так і під час розслідування справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Отже, вся інформація, яка зібрана органами Комітету під час виконання покладених на них законом завдань (в межах та у спосіб визначений Законом) має правовий статус доказу та може бути покладена в основу прийнятого Комітетом Рішення, яка за своєю суттю є доказовою основою для прийняття органом АМК розпорядження про початок розгляду справи, а тому АМК не обмежений правом використання цієї інформації, як доказової бази у подальшому розгляді справи.

7.59. У пунктах 8.76.- 8.90 цієї постанови Верховний Суд також вказав, зокрема:
"Втім статті 22-1 Закону № 3659-XII і стаття 40 Закону № 2210 не може тлумачитися, як така, що вимагає від них такого ступеню збору інформації і відомостей на стадії виявлення ознак порушення, який може нівелювати положення статті 40 Закону № 2210 та може тривати невиправдано довго (мати необмежений час або такий, що не є розумним), тобто порушувати рівновагу між діями Комітету вчиненими на виконання основної мети законодавства про захист економічної конкуренції та правом суб`єкта господарювання користуватися своїми правами, визначеними Законом № 2210.
В силу положень статті 8, статті 9, частини другої статті 19 Конституції України, які є нормами прямої дії АМК, як державний орган має виконувати свої дискреційні повноваження керуючись принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства.
Відповідно до цих міркувань, Суд вважає, що у разі коли органи АМК будуть допускати необмежений підхід щодо тривалості строку збору інформації на стадії виявлення ознак порушення у діях суб`єкта господарювання, у т.ч. і відсутність обмежень щодо обсягу здобутої ним інформації на цій стадії, це може сприйматися, як порушення рівноваги балансу сторін під час розгляду антимонопольної справи. Зокрема, можуть бути об`єктивним чинником, який може послабити позицію суб`єкта господарювання, як відповідача у антимонопольній справі, обмежуючи для нього час на формування своєї стратегії захисту (мати можливість зібрати та подати Комітету достатньо доказів на спростування його висновків, які наведені у поданні про попередні висновки у справі). З огляду на обмежені та присічні строки оскарження Рішення АМК, порушення рівноваги балансу сторін безпосередньо матиме вплив на можливість суб`єкта господарювання підготувати свою стратегія захисту, використовуючи своє право на оскарження рішення АМК.
У спірному випадку Суд враховує, що хоча положення Закону № 2210 і не містять чітко визначеного строку, в межах якого органи АМК можуть проводити дослідження обставин наявності чи відсутності в діях суб`єкта господарювання ознак порушення антиконкурентного законодавства. Однак Верховний Суд наголошує, що законодавче регулювання не є і не може бути всеосяжним за формою та змістом, а відтак, під час здійснення органом своїх повноважень наявність у нього певної міри розсуду є допустимою та належною. Попри це, межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Міра такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, з метою уникнення порушення нормативно-правових приписів та запобіганню зловживання.
Таким чином, в силу положень Закону № 3659-XII, питання щодо тривалості розслідування Комітетом наявності / відсутності ознак порушення антиконкурентного законодавства з моменту його початку до винесення розпорядження про початок розгляду справ, незважаючи на відсутність нормативно запроваджених у Законі № 2210 строків розгляду й прийняття відповідного рішення, не дозволяє сприймати стан розв`язання цього питання безмежним, безкінечним, таким, що може тривати невиправдано довго."

7.60. У пункті 8.100. означеної постанови Верховний Суд наголосив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи мають діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120; "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72; "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51).

7.61. Верховний Суд зазначає про наявність правових висновків Верховного Суду з окресленого Відділенням АМК питання.

7.62. Судами також не встановлено, а позивачем не доведено, що тривалість розслідування Відділення АМК наявності у діях позивача ознак порушення антиконкурентного законодавства з моменту його початку до винесення розпорядження про початок розгляду справ тривала невиправдано довго (мала необмежений час або такий, що не є розумним). 

7.63. Щодо висновків судів, зокрема, в частині порушення відповідачем положень статті 42 Закону № 2210 та притягнення Товариства до відповідальності поза межами строків, передбачених у цій статті, то Суд у контексті доводів касаційної скарги Відділення АМК зазначає таке.

7.64. Як встановили суди у цій справі спірні торги відбулися у 2019 році і договір за результатами проведених торгів із переможцем укладений - 01.07.2019. Водночас розгляд справи № 54/6-24 Відділенням АМК розпочато за розпорядженням лише 29.01.2024.

7.65. За висновками судів наведеними у оскаржуваних судових рішеннях, інкриміноване позивачу порушення має присічний строк - 01.07.2019 (дата підписання договору між переможцем торгів та замовником закупівлі) і саме з цієї дати відліковується строк давності притягнення до відповідальності позивача у цій справі, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, який за частиною першою статті 42 Закону № 2210 становить п`ять років.

7.66. За наведеного, суди виснували, що оскільки рішення прийнято лише 01.05.2024, тобто поза межами 5 річного строку притягнення до відповідальності, то таке Рішення АМК є незаконним та підлягає скасуванню.

7.67. Верховний Суд виходить з того, що ці висновки здійснені судами з покликанням на приписи статті 42 Закону № 2210, відповідно до яких:
- суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності.
Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.
Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (частина перша статті 42 Закону № 2210).

7.68. Водночас слід зауважити, що відповідно до приписів частини другої статті 42 Закону № 2210 перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

7.69. Верховний Суд зауважує та наголошує, що у вирішенні спірного питання слід враховувати, що у статтю 42 Закону № 2210 зміни не вносилися з дати його прийняття, а тому, за встановлених у справі фактичних обставин спору, станом на 29.01.2024 (час прийняття розпорядження про початок розгляду справи), 5 річний строк притягнення Товариства до відповідальності не сплинув і складав приблизно 4 роки та 6 місяців. Водночас у силу приписів частини другої статті 42 Закону № 2210, з дати прийняття розпорядження про початок розгляду справи (29.01.2024) і до дати прийняття оскаржуваного Рішення АМК (01.05.2025) перебіг строку давності зупинявся. При цьому, із з`ясованих судами фактичних обставин спору не вбачається, що Відділенням АМК порушені строки розгляду справи визначені у статті 37-1 Закону № 2210.

7.70. Однак наведеного суди не врахували та дійшли помилкових висновків про наявність визначених статтею 59 Закону № 2210 підстав для скасування оспорюваного Рішення АМК.

7.71. Таким чином, здійснене судами правозастосування статті 42 Закону № 2210 не узгоджується з фактичними обставинами спору встановленими судами та ґрунтуються на неправильному застосуванні статті 42 цього Закону, зокрема, без урахування приписів частини другої цієї статті , а тому, за відсутності доведення позивачем будь-яких інших обставин, які мали би наслідком невідповідність оспорюваного Рішення АМК вимогам статті 59 Закону № 2210, Верховний Суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства в цій частині.

7.72. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги Відділення АМК у цій частині знайшли своє підтвердження, а тому є підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

7.73. Верховний Суд також зауважує, що за змістом статті 59 Закону № 2210 визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК.

7.74. Позовні вимоги в частині зупинення дії рішення АМК також не підлягають задоволенню з огляду на вказане вище у цій постанові.

7.75. Проте рішення Відділення АМК не може бути одночасно скасовано та визнано недійсним (як про це просить позивач). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.03.2025 у справі № 910/2201/24 та від 11.12.2025 у справі № 914/3115/24.

Щодо доводів касаційної скарги Комітету

7.76. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.77. У контексті підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та доводів касаційної скарги АМК, які означені у пунктах 4.1.11. - 4.1.17. цієї постанови, Верховний Суд зазначає таке.

7.78. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

7.79. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.80. За доводами касаційної скарги скаржник 1 фактично просить Верховний Суд сформулювати правові висновки щодо застосування положень статті 2 ГПК України у подібних правовідносинах, зокрема: щодо ефективності способу захисту порушених прав та/або інтересу, шляхом заявлення вимог про виключення суб`єкта господарювання з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, що передбачають обмеження права на участь у публічних закупівлях строком на три роки. 

7.81. У зазначеному аспекті колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

7.82. Згідно з приписами статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

7.83. Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів (стаття 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

7.84. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

7.85. Частиною першою статті 19 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів.

7.86. Частиною першою статті 48 Закону № 2210 визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

7.87. Згідно з положеннями статті 48-1 Закону № 2210, Антимонопольний комітет України для цілей Закону України "Про публічні закупівлі" створює, веде та оприлюднює єдиний відкритий Державний реєстр суб`єктів господарювання, яких притягнуто до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (далі - Державний реєстр).
Порядок ведення і доступу до Державного реєстру визначається нормативно-правовим актом Антимонопольного комітету України.
Доступ до інформації з Державного реєстру є вільним та безоплатним.
У Державному реєстрі публікуються, зокрема, такі відомості:
1) реквізити рішення про притягнення до відповідальності за вчинення порушення у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів;
2) найменування органу Антимонопольного комітету України, який прийняв рішення;
3) найменування суб`єктів господарювання, що вчинили такі порушення, їх ідентифікаційні коди.

7.88. У контексті доводів касаційної скарги АМК колегія судді також вважає за необхідне зазначити та врахувати, що Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у постанові від 18.12.2025 у справі № 910/897/25 уточнив правові висновки, викладені у справі № 910/10407/20, зазначивши, зокрема таке:
"Органи АМК оприлюднюють рішення за результатом розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на офіційному вебсайті Антимонопольного комітету України протягом 10 робочих днів з дня його прийняття. Рішення підлягає оприлюдненню в повному обсязі, крім інформації, яка визначена інформацією з обмеженим доступом. Інформація з обмеженим доступом має бути виключена або зачорнена чи змінена в інший спосіб, який забезпечує достатній її захист та достатню прозорість щодо обґрунтування органом Антимонопольного комітету України прийнятого рішення (частина друга стаття 48 Закону № 2210)".

7.89. Щодо правомірності внесення АМК інформації про позивача до Зведених відомостей та до Державного реєстру Верховний Суд у означеній постанові виснував, зокрема, що: 
"У пункті 1 статті 50 Закону № 2210 передбачено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
Пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210 передбачено, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" серед основних принципів здійснення публічних закупівель та недискримінації учасників є: відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.
Згідно зі статтею 10-1 Закону України "Про доступ до публічної інформації":
- публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання;
- розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному вебпорталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;
- публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого публічного використання та поширення;
- будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
У частині четвертій статті 10-1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначено, що перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.
Згідно із Законом України від 09.08.2023 № 3295-ІХ внесені зміни до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України.
Означеним законом внесені зміни до Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме, доповнено його статтею 48-1, за змістом якої:
- Антимонопольний комітет України для цілей Закону України "Про публічні закупівлі" створює, веде та оприлюднює єдиний відкритий Державний реєстр суб`єктів господарювання, яких притягнуто до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів. Порядок ведення і доступу до Державного реєстру визначається нормативно-правовим актом Антимонопольного комітету України;
- доступ до інформації з Державного реєстру є вільним та безоплатним;
- у Державному реєстрі публікуються, зокрема, такі відомості:
1) реквізити рішення про притягнення до відповідальності за вчинення порушення у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів;
2) найменування органу Антимонопольного комітету України, який прийняв рішення;
3) найменування суб`єктів господарювання, що вчинили такі порушення, їх ідентифікаційні коди".

7.90. Тобто, з огляду на імперативні приписи статті 48-1 Закону № 2210, Верховний Суд у означеній постанові відхилив посилання скаржника про незаконність внесення інформації до Державного реєстру та зазначив, що саме по собі перебування Державного реєстру в дослідній експлуатації жодним чином не впливає ані на чинність рішення АМК щодо позивача, ані на достовірність внесеної інформації про позивача, яка міститься у цьому реєстрі.

7.91. Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

7.92. У постанові 18.12.2025 у справі № 910/897/25, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що пункт 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" застосовується на підставі та з урахуванням відповідного рішення уповноваженого органу, тобто органу АМК, яке є чинним до моменту його скасування або визнання судом недійсним, а не на підставі внесення інформації до Зведених відомостей та / чи до Державного реєстру.

7.93. Тобто, відповідно до положень статті 48-1 Закону № 2210, АМК створює, веде та оприлюднює єдиний відкритий Державний реєстр суб`єктів господарювання, яких притягнуто до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210.

7.94. Також частиною третьою статті 48-1 Закону № 2210 визначено перелік відомостей, які публікуються у Державному реєстрі, серед якого зазначено про необхідність публікування найменування суб`єктів господарювання, що вчинили такі порушення, їх ідентифікаційні коди. 

7.95. Отже, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у постанові від 18.12.2025 у справі № 910/897/25 уточнив правові висновки, викладені у справі № 910/10407/20, та виснував про те, що включення інформації та оприлюднення АМК у Державному реєстрі відомостей про рішення органів Комітету про визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) здійснюється АМК на виконання приписів Закону № 2210 та Положення щодо ведення Реєстру.

7.96. Суд звертає увагу, що розпорядженням Комітету від 23.11.2023 № 17-рп , затверджений Порядок ведення і доступу до Державного реєстру суб`єктів господарювання, притягнутих до відповідальності за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (далі - Порядок), який визначає процедуру ведення, оприлюднення і доступу до Державного реєстру суб`єктів господарювання, притягнутих до відповідальності за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (Державний реєстр).

7.97. Пунктом 5 Розділу III Порядку визначено, що у разі прийняття судом рішення, яке набрало законної сили, про визнання недійсним або скасування (повністю або частково) Рішення органу Комітету в частині скасування притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів, інформація щодо суб`єкта господарювання згідно з таким Рішенням органу Комітету вилучається Відповідальним структурним підрозділом Комітету з Реєстру не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідної інформації. Інформація про таке рішення суду направляється Відповідальному структурному підрозділу Комітету відповідним територіальним відділенням Комітету та/або структурним підрозділом Комітету, що забезпечує супроводження даної справи у судах, не пізніше наступного робочого дня з дня набрання рішенням суду законної сили.

7.98. Наведені вище норми Порядку свідчать про те, що наявність судового рішення про визнання недійсним Рішення АМК про притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210 є самостійною та достатньою підставою для виключення Комітетом відповідної інформації з Державного реєстру та, відповідно, не потребує окремого звернення до суду з такими вимогами.

7.99. Однак, суди у вирішенні вимог позивача в цій частині означеного вище не врахували та помилково вважали, що дії Комітету щодо внесення даних до Зведених відомостей, є такими, що обмежують право позивача, як суб`єкта господарювання без остаточного підтвердження законності Рішення АМК.

7.100. Отже, доводи АМК про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 48, 48-1, 59 Закону № 2210 та вимог пункту 5 Розділу ІІІ Порядку підтвердилися.

7.101. За наведеного Суд погоджується з доводами касаційної скарги АМК в частині того, що у спірному випадку Товариство звертаючися до суду з вимогами щодо виключення суб`єкта господарювання з реєстру (переліку) порушників, які вчинили антиконкурентні узгоджені дії, не довело, що АМК порушив його права та інтереси такими діями, оскільки, як вже зазначено вище, такі дії АМК вчиняються на підставі положень статей 48, 48-1 Закону № 2210 і внесення даних до Державного реєстру відбувається у порядку визначеному Законом № 2210. Тобто, дії Комітету щодо включення інформації та оприлюднення у Державному реєстрі відомостей перебувають у прямій залежності від чинності рішення АМК, а у разі його скасування є самостійною та достатньою підставою для виключення Комітетом відповідної інформації з Державного реєстру.

7.102. Отже, з урахуванням наведеного вище, з огляду на правове регулювання спірних правовідносин, предмет та підстави позову, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій у вирішенні цього спору неправильно застосували норми матеріального права, які підлягали застосуванню та порушили норми процесуального права.

7.103. Наведене вище у своїй сукупності з доводами та вимогами Товариства, які покладені в основу заявленого позову, зважаючи, що судами встановлено фактичні обставини спору (див. пункт 7.4. цієї постанови, у т.ч. і правову підставу заявлених позовних вимог - частина перша статті 42 Закону №2210, а також підстави прийняття Відділенням АМК оспорюваного Рішення), Верховний Суд зазначає, що позовні вимоги Товариства у справі № 910/8243/25 не підлягають задоволенню.

7.104. Враховуючи встановлені фактичні обставини цього спору та доводи і міркування Суду, які викладені у розділі 7 цієї постанови, з метою дотримання принципу пропорційності і процесуальної економії та, з метою недопущення взаємовиключних висновків, колегія суддів вважає за можливе прийняти у цій справі нове рішення про відмову в позові.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. За змістом пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

8.2. Згідно з частиною першою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

8.3. Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційних скаргах доводів, вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для їх скасування з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

9. Розподіл судових витрат

9.1. Оскільки Суд задовольняє касаційні скарги відповідачів, скасовує оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалює нове рішення про відмову в позові, за правилами статті 129 ГПК України з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних скарг та за подання касаційних скарг.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Антимонопольного комітету України та Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 у справі № 910/8243/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" на користь Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 7 267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 9 689,60 грн судового збору за подання касаційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-Консалтингова Група "Базис" на користь Антимонопольного комітету України 4 542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 6 056,00 грн судового збору за подання касаційної скарги

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова