Справа № 375/963/26
Провадження № 2/375/915/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Банах-Кокус О.В.
за участю секретаря судових засідань Юрченко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2026 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (далі по тексту - ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») через свого представника Ланового Є.М., звернулося до Рокитнянського районного суду Київської області з позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 4316774 від 21 грудня 2020 року у розмірі 68021,20 грн та судових витрат.
Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 21 грудня 2020 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем укладено Договір про надання кредиту № 4316774 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, перерахувало грошові кошти в сумі 10300,00 грн.
29 жовтня 2025 року ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 29/10-2025 (далі - Договір факторингу-1) , за яким право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ».
31 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № ДФ-31102025 (далі - Договір факторингу-2) .
Згідно Договору факторингу-1 від 29 жовтня 2025 року та Договору факторингу-2 від 31 жовтня 2025 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 4316774 від 21 грудня 2020 року.
Право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» на суму 68021,20 грн, з яких: 10300,00 грн - забогованість за тілом кредиту, 57721,20 грн - заборгованість за відсотками.
Заборгованість за Кредитним договором № 4316774 від 21 грудня 2020 року не погашена, що стало підставою для звернення до суду.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено Банах-Кокус О.В. як судді-доповідачу.
Ухвалою суду від 24 квітня 2026 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня отримання ухвали.
Ухвалою суду 4 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду 4 червня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, у вимогах до позовної заяви представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали за зареєстрованим місцем проживання, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини 8 статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.
Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За змістом частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Суд, на підстав істатті 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 21 грудня 2020 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 4316774 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10300,00 грн (п. 1.3. договору), строком по 18 липня 2021 року (п. 3.1. договору),
Згідно п. 1.7. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:
1.7.1. у випадку користування кредитом менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 4,85% від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту;
1.7.2. ставки нарахування процентів за користування кредитом за загальними умовами кредитування (п. 2.15. правил) при укладенні договору: в базовий період протягом 29 календарних днів з 21.12.2020 до 19.01.2021 (включно) у розмірі 0,97 % за один день користування кредитом (акційна процентна ставка (п. 2.1. правил)); в спеціальний період (п. 2.41. правил) протягом 180 календарних днів з 20.01.2021 до 18.07.2021 (включно) у розмірі 3% за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка (п. 2.35. правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 13202,79 грн;
1.7.3. у випадку подовження позичальником базового періоду, строку дії договору та зміни кінцевої дати виконання договору (п. 2.22. правил), проценти за користування кредитом нараховуються протягом подовженого базового періоду у розмірі 1,02% за один день користування кредитом (базова процентна ставка (п. 2.3. правил)). В спеціальний період, з дати закінчення подовженого базового періоду та до спливу кінцевої дати виконання договору (включно), проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 3% за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка).
На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» надало довідку ТОВ ФК «Елаєнс», за якою 21 грудня 2021 року було успішно проведено платіж на суму 10300,00 грн на картку № НОМЕР_1 .
29 жовтня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу 29/10-2025 з відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4316774 від 21 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу 29/10-2025, актом прийому-передачі документів від 29 жовтня 2026 року та платіжною інструкцією № 339 від 30 жовтня 2025 року.
31 жовтня 2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено договір факторингу № ДФ-31102025 з відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4316774 від 21 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-31102025, актом прийому-передачі документів від 31 жовтня 2026 року та платіжною інструкцією № 1118 від 5 листопада 2025 року.
Відповідно до витягу реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-31102025 від 31 жовтня 2025 року та детального розрахунку заборгованості станом на 29 жовтня 2025 року, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 68021,20 грн, з яких: 10300,00 грн - забогованість за тілом кредиту, 57721,20 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості станом на 29 жовтня 2025 року відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, яка врахована при вирахуванні заборгованості.
На виконання ухвали суду від 4 червня 2026 року АТ «Ощадбанк» надіслав лист від 11 червня 2026 року № 46/12-11/82087/2016/БТ яким підтверджує, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано банківську картку № НОМЕР_1 та додано виписку по рахунку за період з 21/12/2020-28/12/2020.
Таким чином, на підставі вказаних договорів факторингу позивач одержав право вимоги по заборгованості відповідача за договором про надання кредиту № 4316774 від 21 грудня 2020 року.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до частини 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 4 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення ( частина 1 статті 517 ЦК України ).
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Матеріалами справи, які досліджувались в судовому засіданні, підтверджується виконання первісним кредитором зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів на суму 10300,00 грн та перехід права грошової вимоги до позивача.
Як встановлено з представленого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту у встановлений договором строк не виконав.
Доказів повного погашення заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно із статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У пункті 141 Постанови від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Суд перевірив розрахунок заборгованості та встановив, що відповідачу нараховані проценти за користування кредитом поза межами узгодженого строку кредитування, а саме до 6 вересня 2021 року.
Отже, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування понад 50 днів є необґрунтованим та не відповідає практиці Верховного Суду.
Суд виходить з того, що строк кредитування, протягом якого кредитор мав право нараховувати договірні відсотки, за Кредитним договором становив 210 днів терміном до 18 липня 2021 року включно. Докази продовження строку кредитування відсутні.
Тому відсотки за договором з огляду на вказані вище висновки Великої Палати Верховного Суду підлягають нарахуванню лише до 18 липня 2021 року включно, тобто, протягом строку кредитування.
Вимога позивача про стягнення решти процентів, нарахованих поза межами строку дії договору, тобто з 19 липня 2021 року по 6 вересня 2021 року, є безпідставною.
З урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, позов підлягає частковому задоволенні, а саме стягнення із відповідача заборгованість, яка станом на 18 липня 2021 року включно становила 52571,20 грн, з яких: 10300,00 грн - забогованість за тілом кредиту; 42271,20 грн - забогованість за процентами.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Згідно з приписами пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до приписів частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано: акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 27 березня 2026 року; детальний опис виконаних робіт від 27 березня 2026 року; договір № 43657029/03 про надання правової допомоги від 2 січня 2026 року укладеного між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та фізичною особою-підприємцем Міньковською А.В.; додаткова угода від 27 березня 2026 року до договору № 43657029/03 про надання правової допомоги від 2 січня 2026 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10 виданого 2 листопада 2023 року.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі стаття 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Проаналізувавши справу на предмет її складності, враховуючи наявну сталу судову практику у таких спорах, встановлені судом обставини справи, кількість судових засідань, а також зміст та обсяг наданих адвокатом послуг і їх вартість, також, суд враховує, що дані матеріали подані в системі «Електронний суд», розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача, суд доходить переконання, що зазначений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн є необґрунтованим, оскільки такий не відповідає критерію реальності адвокатських послуг.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає обґрунтованим розміром витрати позивача на професійну правову допомогу, наданих у цій справі - 3000,00 грн (вивчення матеріалів справи і складання позовної заяви ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості).
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, як передбачено статтею 4 ЗУ «Про судовий збір».
Позивач просить стягнути із відповідача 68021,20 грн. Водночас судом вирішено стягнути 52571,20 грн, що становить 77,29 %. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2662,40 грн х 77,29 % = 2057,77 грн тавитрати на надання правової допомоги у розмірі: 3000,00 грн х 77,29 % = 2318,70 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76 - 82, 141, 223, 263-265, 268, 274-289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за договором про надання кредиту № 4316774 від 21 грудня 2020 року у розмірі 52571 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят одну) гривню 20 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 77 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 70 копійок.
У іншій частині позовних вимог та судових витрат - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.uaВідомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», ЄДРПОУ: 43657029, адреса: 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 8 липня 2026 року.

Суддя        О.В. Банах-Кокус