Справа № 502/1497/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 липня 2026 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Березнікова О.В.,
при секретарі – Нанєвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець заповітів на своє майно не складала. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав їй як власнику відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.09.1984 року, однак право власності на житловий будинок оформлено не було. Після смерті ОСОБА_2 належне майно, успадкувала за законом лише позивач, оскільки проживала разом зі спадкодавцем, вступила у володіння і в управління спадковим майном, як єдина спадкоємець першої черги. Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не відкривалась. На протязі 6-місяців з часу відкриття спадщини позивач не зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки спадщину після смерті матері вона фактично прийняла за законом. 
На підставі вищевикладеного, просять суд:
-встановити факт спільного проживання та відповідно факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 26,8 кв. метра, житлова площа 14,3 кв. метра), літ. Б – сарай, літ. В – сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж-лазня, літ. З – вбиральня, літ. И – сарай, №1-3- надвірні спорудив порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась.
Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи без участі представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.07.1984 року м. Кілія Рай ЗАГС Кілійського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , актовий запис № 243.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 25.08.1993 року Кілійським рай відділом ЗАГС вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 25.08.1993 року про що складена актовий запис № 136.
Відповідно до договору купівлі – продажу від 18.09.1984 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2/2851, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 , придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорта на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальна площа 26,8 кв. метра, житлова площа 14,3 кв. метра), літ. «Б» – сарай, літ. «В» – сарай, літ. «Е» - сарай, літ. «Ж» - лазня, літ. «З» – вбиральня, літ. «И» – сарай, № 1-3- надвірні споруди.
Відповідно до перекладу на українську мову свідоцтва про смерть повторно виданого 05.10.2021 року Відділом РАЦС Корелицького райвиконкому Гроденської області вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 15.
Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 85459262 від 02.06.2026 року вбачається, що ОСОБА_2 за життя заповітів не складала.
Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 85459256 від 02.06.2026 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не відкривалась.
Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.
Як вбачається з акту про встановлення фактів від 14.05.2026 року, складеного депутатом Кілійської міської ради Одеської області вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею мешкала її дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, вимога, щодо спільного проживання та відповідно факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач в дійсності проживав зі спадкодавцем, що встановлено на підставі відповідних письмових доказів.
За приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу, виданого з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього..
Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність належної реєстрації права власності за спадкодавцем, позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Встановити факт спільного проживання та відповідно факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 26,8 кв. метра, житлова площа 14,3 кв. метра), літ. Б – сарай, літ. В – сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж-лазня, літ. З – вбиральня, літ. И – сарай, №1-3- надвірні спорудив порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Березніков