| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5602/26 Головуючий у 1 інстанції – Гайдаш В.А. 
Суддя - доповідач – Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря Уланського В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2026 за заявою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» до Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області до пред`явлення позову, - 
ВСТАНОВИВ:
Сільськогосподарський виробничий кооператив «Козацький» звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.05.2026 №1431/23-00-09-03-36 «Про припинення дії ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки»;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію щодо анулювання СВК «Козацький» ліцензії №23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки та поновити про неї інформацію (внести відомості) до цього Реєстру. 
Позивачем разом із позовною заявою також подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд: 
- забезпечити адміністративний позов СВК «Козацький» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки;
- зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії № 23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, виданої СВК «Козацький», до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2026 заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» про забезпечення позову, подану до Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області до пред`явлення позову, - задоволено частково: 
- зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії № 23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, виданої СВК «Козацький» до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі про оскарження рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії № 23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, виданої СВК «Козацький»; в задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою Головне управління Державної податкової служби України у Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що прийнята із порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для припинення дії ліцензії на право зберігання пального виключно для власного споживання та/або промислової переробки.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову суд фактично задовольнив можливі позовні вимоги без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, оскільки його вжиття дозволить в такий спосіб суб`єкту господарювання можливість продовжувати здійснення господарської діяльності з використанням ліцензії, дію якої припинено. 
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом (зокрема, але не виключно постанови від 14 січня 2025 року у справі № 580/9027/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 02 квітня 2025 оку у справі № 160/28383/24, від 20 березня 2025 року у справі № 460/179/24, від 21 травня 2025 року у справі № 160/12100/24, від 09 жовтня 2025 року у справі № 440/6267/25). 
Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.
З матеріалів справи вбачається, що сільськогосподарський виробничий кооператив «Козацький» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просив зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії № 23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, виданої СВК «Козацький», до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. 
Вказана заява мотивована тим, що припинення дії ліцензії призводить до повного зупинення господарської діяльності позивача, оскільки без пального неможливо здійснювати заготівлю кормів для годівлі худоби. 
Із змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду слідує, що висновок судів про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви про забезпечення позову до його подання вмотивований тим, що обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів заявника, у разі задоволення позову. 
Колегія суддів вказує, що зазначені сільськогосподарським виробничим кооперативом «Козацький» у заяві про забезпечення позову доводи не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 КАС України, оскільки заявником у цій справі жодним чином не доведено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення та які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький». 
При цьому, відповідно до статті 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Колегія суддів зазначає, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе і можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат, понесення збитків та інше.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 580/9027/24, від 15.10.2025 у справі № 440/6277/25, від 05.11.2025 року у справі № 440/5297/25.
Додатково колегія суддів звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду в рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17 про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. 
Отже, задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 1431/23-00-09-03-036 від 22 травня 2026 року про припинення дії ліцензії № 23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, виданої СВК «Козацький», до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, фактично підмінить судове рішення в справі та вирішить позовні вимоги до розгляду справи по суті.
Колегія суддів зазначає, що надання в такий спосіб суб`єкту господарювання можливості продовжувати здійснення господарської діяльності з використанням ліцензії, дія якої закінчилася, призведе до більш негативних і незворотних наслідків у разі, якщо судом буде встановлено правомірність такого рішення Головного управління ДПС у Черкаській області. 
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи, зазначені сільськогосподарським виробничим кооперативом «Козацький» у заяві про забезпечення позову, не свідчать про наявність законних та обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також про їх співмірність та збалансованість інтересів сторін, а також інших осіб. 
Крім того, колегія суддів, звертає увагу на те, що Черкаським окружним адміністративним судом по справі 580/5602/26 було ухвалено рішення від 17.07.2026, яким позовні вимоги сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» задоволено: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.05.2026 №1431/23-00-09-03-36 «Про припинення дії ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки».
- зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію щодо анулювання сільськогосподарському виробничому кооперативу «Козацький» ліцензії №23120414202500633 терміном дії з 24.04.2025 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Козацьке, вул. Центральна, 58 та поновити про неї інформацію (внести відомості) до такого Реєстру. 
Враховуючи вищезазначене, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України. 
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт надав до суду докази, що спростовують законність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області – задовольнити. 
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Козацький» до Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області до пред`явлення позову – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 09.09.2026.