Справа № 344/8325/26
Провадження № 2-а/344/110/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,- 

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.04.2026 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R498708, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до згаданої постанови за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідачем встановлено, що позивач не став на військовий облік за новою адресою. 
Однак позивач кожного разу як тільки йому приходила повістка з`являється до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для перепроходження військово-лікарської комісії. 
27.04.2026 позивач пройшов військово-лікарську комісію, також про взяття на облік є всі необхідні відмітки у військовому квитку. У витязі із застосунку «Резерв+» наявна актуальна інформація про позивача, а також інформація, що він перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач з даною постановою не погоджується і вважає її такою, що не відповідає дійсності, оскільки він перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.08.2023. Датою уточнення даних позивача є 24.08.2024, що підтверджується витягом із застосунку «Резерв+». На облік став на підставі поданої заяви про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа та на даний час проживає у м. Івано-Франківську, адресу свого проживання не змінював.
За наведених обставин позивач просить скасувати постанову № R498708 від 22.04.2026, провадження по справі закрити (а.с. 1-13).
28 травня 2026 року представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідач зазначає, що 22 квітня 2026 року позивач, ОСОБА_1 , особисто перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 , власноруч заповнив і підписав заяву наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 , будучи ознайомленим зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорюю допущене правопорушення та прийняте рішення щодо мене, згоден(на) на притягнення мене до адміністративної відповідальності за моєї відсутності». Саме на підставі цієї власноручної заяви відповідач правомірно та у суворій відповідності до ст. 279-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення виніс оскаржувану постанову № R498708. В самій постанові чітко вказано: «Спосіб надходження заяви: Особисто в паперовій формі». Суть правопорушення, як чітко зазначено в постанові: «не став на військовий облік за новою адресою (ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу")».
Як вбачається з долученої позивачем довідки про взяття на облік ВПО № 2615-7001796311, він набув статусу ВПО в місті Івано-Франківську 30 травня 2023 року.
Згідно з даними ЄДРПВР військовозобов`язаний 23.04.2025 знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з вибуттям в іншу місцевість. 23.04.2025 позивач взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Отже, в період з 23.04.2025 та до 22.04.2026 (дата взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 ) позивач не перебував на військовому обліку за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання/перебування.
Щодо посилання позивача на примітку до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що ТЦК міг отримати дані про його місце проживання з інших реєстрів, зазначаємо, що таке трактування не відповідає діючим нормам права. Примітка стосується виключно випадків «оновлення персональних даних» (коли інформація автоматично підтягується з демографічних чи податкових реєстрів). Проте позивача притягнуто до відповідальності за ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення — за порушення правил постановки на військовий облік. Постановка на облік - це фізична та юридична дія, яка вимагає виключно особистої присутності військовозобов`язаного (пункт 81 Постанови Кабінету міністрів України № 1487). 
Щодо повноти змісту постанови відповідач зазначає, що оскаржувана постанова №R498708 є електронним документом, згенерованим засобами ЄДРПВР «Оберіг», який автоматично підтягує кваліфікацію правопорушення та об`єктивні дані особи. Окремі формальні недоліки зовнішньої форми електронної постанови не можуть бути самостійною підставою для її скасування, якщо з її змісту чітко встановлюється суть правопорушення. Суть порушення ОСОБА_1 (не став на облік за новою адресою), яке він власноруч визнав, є очевидною та беззаперечною.
Враховуючи наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 49-52).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2026 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.33).
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.34-35).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що він після переїзду з Донецька зареєструвався як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_1 та після цього не змінював своє місце проживання, підстав для бронювання або зняття з обліку він ніколи не мав. Після того, як у нього представника ТЦК та СП забрали військовий квиток, він звертався до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги для отримання правничої допомоги щодо протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неповернення йому військового квитка, Причини для проставлення відмітки взяття – зняття його на військовий облік йому невідомі. Просив позов задовольнити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 30.05.2023 № 2615-7001796311 (а.с. 16, 69).
Постановою № R498708 по справі про адміністративне правопорушення від 22 квітня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень (а.с.17-18, 57-58).
ОСОБА_1 має військовий квиток серія НОМЕР_1 , в якому зазначено про взяття 18.08.2023 на військовий облік військовозобов`язаних  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19-25, 70-72, 74-76).
За даними Резерв +, сформованого 28.04.2026 о 05:38, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Дата ВЛК 27.04.2026. Дата уточнення даних 24.08.2024 (а.с.26-31).
22 квітня 2026 року позивачем написана заява про те, що «Я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи ознайомленим зі своїми правами та обов`язками, розуміючи суть скоєного правопорушення, не оспорюю допущене правопорушення та прийняте рішення щодо мене, згоден(на) на притягнення мене до адміністративної відповідальності за моєї відсутності» (а.с.53).
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.54).
Позивач перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55-56).
ОСОБА_1 надсилалася повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 04.05.2026 на 10:00 (а.с.73).
25 жовтня 2023 року Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правничої допомоги було надано доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 у справі про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 82).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Відповідно до вимог статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтями 33, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Так, згідно частини першої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина друга статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини третьої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаного.
Тому в постанові про адміністративне правопорушення є необхідним посилання на порушення військовозобов`язаним вимог конкретної норми закону чи підзаконного акта.
Згідно частини третьої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік. У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
У частині четвертій статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на У Центральному обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України управлінні військовозобов`язані або регіональних органах Служби безпеки України, а та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок) Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У пункті 4 Порядку визначено, що завданнями військового обліку є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях;забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.
Пунктом 20 Порядку визначено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. У разі зміни місця проживання або у разі, коли в паспорті громадянина України відсутні відмітки про реєстрацію місця проживання, призовниками, військовозобов`язаними та резервістами подається інформація, яка підтверджується документами або відомостями відповідно до Закону України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 “Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1234). Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”.
Відповідно до пункту 14 Порядку військовий облік забезпечується з урахуванням вимог законодавства у сфері декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб, організовується і безпосередньо ведеться державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких призовники, військовозобов`язані та резервісти працюють (навчаються).
Згідно пункту 14-3 Порядку громадяни У країни чоловічої статі віком від 25 до 60 років, які не перебувають на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (крім випадків, коли такі громадяни не беруться на такий облік відповідно до законодавства), беруться на такий облік на підставі відомостей, отриманих Міноборони шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи ДМС, інших інформаційних систем, реєстрів військовозобов`язаних та баз (банків) даних та Єдиного державного реєстру призовників, та резервістів засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів "Трембіта" відповідно до статті 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".
Відповідно до пункту14-5 Порядку взяття на військовий облік громадян України, зазначених у пунктах 14-1 ї 14-3 цього Порядку, здійснюється за зареєстрованим/ задекларованим їх місцем проживання (військовозобов`язаних та резервістів СБУ- в Центральному управлінні та регіональних органах СБУ), а у разі, коли місце проживання не зареєстровано/не задекларовано, - територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил. Документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання в Україні, є Витяг з реєстру територіальної громади.
Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) задекларованого/зареєстрованого за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Стаття 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини шостої-восьмої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (частина десята статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно частини першої статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Нормами статей 72, 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Судом встановлено, що зі змісту оскаржуваної постанови № R498708 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 22 квітня 2026 року, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення стало те, що за результатами вивчення відомостей з реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що ОСОБА_1 не став на військовий облік за новою адресою (ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»), чим допустив порушення правил військового обліку
Відповідно до вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка регламентує зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, визначено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки особи, яка розглядає справу, щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті Кодексу України про адміністративні правопорушення або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
У рішенні у справі «Абрамян проти росії» Європейський Суд з прав людини зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
У цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.
У ході розгляду справи судом встановлено, що зміст оскаржуваної постанови №R498708 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 22 квітня 2026 року не відповідає вимогам вищенаведених норм.
Так, описова та мотивувальна частина постанови взагалі не містять відомостей про те, коли, за яких обставин було вчинено інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.
З військового квитка ОСОБА_1 вбачається те, що він був взятий на військовий облік військовозобов`язаних  ІНФОРМАЦІЯ_1 18.08.2023, згодом знятий без зазначення дати.
02.07.2024 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних  ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий 16.08.2024.
17.08.2024 ОСОБА_1 взятий на військовий облік військовозобов`язаних  ІНФОРМАЦІЯ_7 , знятий – 18.08.2024.
18.08.2024 позивач взятий на військовий облік військовозобов`язаних  ІНФОРМАЦІЯ_7 , знятий – 21.11.2024.
Як зазначено відповідачем у відзиві, позивач 23.04.2025 був знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з вибуттям в іншу місцевість. 23.04.2025 позивач взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже, в період з 23.04.2025 та до 22.04.2026 (дата взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 ) позивач не перебував на військовому обліку за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання/перебування.
Проте, як вбачається з даних Резерв +, ОСОБА_1 були уточнені дані 24.08.2024. 
При цьому суд враховує також те, що 25 жовтня 2023 року Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правничої допомоги було видано доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 у справі про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Посилання на докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в оскаржуваній постанові відсутні.
Щодо посилання представника відповідача у відзиві на позов на наявність власноруч написаної ОСОБА_1 заяви від 22.04.2026 про те, що він погоджується на притягнення його до адміністративної відповідальності, то суд зауважує, що така заява не звільняє посадову особу, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від обов`язку повноти та всебічності розгляду справи, аналізу конкретних доказів, з`ясування передбачених Кодексу України про адміністративні правопорушення обставин, що передує притягненню особи до адміністративної відповідальності.
Наявність такої заяви не звільняє відповідача від дотримання процедури розгляду справи та відповідної правової форми прийнятого рішення.
Також суд враховує те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.08.2023, уточнив дані 24.08.2024, а 27.04.2026 пройшов військово-лікарську комісію.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази по усіх епізодах обвинувачення, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не надано до суду доказів, які спростовують наведені позивачем у позовній заяві факти невідповідності змісту оскаржуваної постанови вимогам закону.
Суд позбавлений права самостійно збирати докази у справі про адміністративне правопорушення.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Згідно частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена законом, недостатність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова № R498708 у справі про адміністративне правопорушення від 22 квітня 2026 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з платіжною інструкцією від 28 квітня 2026 року, ОСОБА_1 сплатив 1331,20 гривень судового збору за звернення до суду з даним позовом (а.с. 32).
Тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 38, 210, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд–

В И Р І Ш И В : 

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити у повному обсязі.
Скасувати постанову № R498708 від 22 квітня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 1331,20 гривень (одна тисяча триста тридцять одна гривня гривень двадцять копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1  ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання:  АДРЕСА_3 .
Відповідач -  ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.