ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 507/341/22
провадження № 61-13079св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 ,
відповідачі: Подільська районна державна адміністрація Одеської області, Любашівська селищна територіальна громада, 
треті особи: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 до Подільської районної державної адміністрації Одеської області, Любашівської селищної територіальної громади, треті особи: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання права на земельну частку (пай)

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року у складі судді Дармакуки Т. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати її право на земельну частку (пай) та виділити в натурі в порядку спадкування за законом земельний пай 4,7 га, який знаходиться в адміністративних межах Любашівського району Одеської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що її мати ОСОБА_3 була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Іванівське» (далі - КСП «Іванівське») та працювала майже все своє життя до самої пенсії в колгоспі Іванівської сільської ради. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла. Однак на момент розпаювання землі ОСОБА_3 була ще жива та, відповідно, мала право на земельний пай. ОСОБА_3 проживала до дня смерті разом із нею, а отже, вона прийняла спадщину та є єдиним спадкоємцем.

З огляду на зазначене позивачка просила визнати її право на земельну частку (пай) та виділити в натурі в порядку спадкування за законом земельний пай площею 4,7 га в адміністративних межах Любашівського району Одеської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Любашівський районний суд Одеської області рішенням від 25 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Суд виходив з того, що список осіб, які мали право на земельну частку (пай) у КСП «Іванівське», затверджувався 20 лютого 1996 року на загальних зборах членів КСП «Іванівське». На час передання у колективну власність землі ОСОБА_4 не була членом вказаного КСП, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і, відповідно, не набула права на земельну частку (пай).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погодившись із зазначеним рішенням,  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як спадкоємці ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , подали апеляційну скаргу.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13 лютого 2025 року залучив до у часті у справі ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_1 .

Одеський апеляційний суд постановою від 17 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 залишив без задоволення. Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження зазначає те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 692/566/21.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що ОСОБА_4 була членом КСП «Іванівське». Згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» всі члени КСП станом на 08 серпня 1995 року мають право на отримання паю.

Також скарга містить доводи про те, що, незважаючи на клопотання ОСОБА_1 про неможливість прибути в судове засідання, апеляційний суд не відклав розгляд справи.

У жовтні 2025 року Подільська районна державна адміністрація Одеської області подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними й обґрунтованими. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 березня 2026 року матеріали відновленого втраченого провадження надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Із записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 відомо, що ОСОБА_3 з 1956 року розпочала працювати в колгоспі «40 років Жовтня» Любашівського району Одеської області та 20 січня 1977 року була зарахована на посаду двірника ЖЕК Іллічівського району.

Листом Любашівської районної державної адміністрації від 02 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 роз`яснено, що оскільки її мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона не мала права на земельну частку (пай), оскільки список осіб, які мали право на земельну частку пай у КСП «Іванівське» затверджувався 20 лютого 1996 року на загальних зборах членів КСП «Іванівське».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 990.

Зі спадкової справи № 38/2023, заведеної після смерті ОСОБА_1 відомо, що, спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) або сертифікат було втрачено.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку - додатка до державного акта на право колективної власності на землю чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Встановивши, що мати  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і лише після її смерті, а саме  ІНФОРМАЦІЯ_5 , на загальних зборах членів КСП «Іванівське» затверджувався список осіб, які мали право на земельну частку (пай) у КСП «Іванівське», суди дійшли правильного висновку, що в  ОСОБА_3 не виникло права на земельний пай.

При цьому колегія суддів враховує, що правоздатність ОСОБА_3 припинена на підставі частини другої статті 9 ЦК УРСР у зв`язку з її смертю. Тобто набути прав на земельну ділянку ОСОБА_3 не могла, а тому вимоги позову про визнання права на земельну частку (пай) є необґрунтованими.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, незважаючи на клопотання позивача, не відклав розгляд справи, на увагу не заслуговують, оскільки розгляд справи в апеляційному суді неодноразово відкладався, зокрема за клопотаннями осіб, які подавали апеляційну скаргу. Врахувавши, що позивач не надав належних доказів на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання, апеляційний дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення заявником наведених правових норм і необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| І. А. Воробйова
| Є. В. Коротенко