П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/767/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
05 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Система ЛТД" до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Система ЛТД" (далі ТОВ "Система ЛТД") звернулося до суду з позовом до Чернівецької митниці, в якому просило:
-визнати протиправними та скасувати прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2024/000459/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА408020/2024/001396;
-визнати протиправними та скасувати прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2024/000460/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА408020/2024/001398;
-визнати протиправними та скасувати прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000461/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2024/001395;
-визнати протиправними та скасувати прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000462/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2024/001399.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.05.2026 позов задоволено:
-визнано протиправними та скасовано прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2024/000459/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА408020/2024/001396;
-визнано протиправними та скасовано прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2024/000460/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА408020/2024/001398;
-визнано протиправними та скасовано прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000461/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2024/001395;
-визнано протиправними та скасовано прийняті Чернівецькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2024/000462/2 від 09.09.2024 р. та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2024/001399.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2020 року між компанією “LAWN AND GARDEN PRODUCTS CO., LTD” як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю “СИСТЕМА ЛТД” як покупцем було укладено Контракт 3/IMP, предметом якого згідно п.1.1. є обов`язок продавця поставити, а покупця оплатити та прийняти бетонозмішувачі і запасні частини (далі - товар), вартість поставки морем в кількості, по ціні та асортименту відповідно до рахунків на основі заявки покупця. Відповідно до ст. 4 Контракту 3/IMP, ціна на товари, які постачаються по даному Контракту, вказуються у Рахунках до даного Контракту, які становлять його невід`ємну частину. Загальна вартість товару, що постачається, буде обумовлена сумою усіх ОСОБА_1 . Згідно ст. 5 Контракту, валюта розрахунків - долари США. Всі платежі повинні бути здійснені покупцем шляхом банківського переказу на рахунок продавця. Також, 01.01.2024 року між компанією “LAWN AND GARDEN PRODUCTS CO., LTD” як постачальником та товариством з обмеженою відповідальністю “СИСТЕМА ЛТД” як покупцем було укладено доповнення до вищевказаного Контракту 3/IMP від 07.07.2020 року, згідно ст. 4 якого, продавець може надавати додаткові знижки на суму інвойсу, якщо сума інвойсу більша 15000 доларів США. Знижка відображається в інвойсі. Ціна товару включає вартість пакування. 
На виконання вказаного контракту до митного контролю та митного оформлення позивачем подано 09.09.2024 митні декларації: 24UA408020045006U0; 24UA408020045008U8; 24UA408020045009U7; 24UA408020045010U0.
За результатами розгляду митних декларацій від 09.09.2024р.: №24UA408020045006U0; №24UA408020045008U8; №24UA408020045009U7; №24UA408020045010U0, Чернівецькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 09.09.2024р.: №UА408000/2024/000459/2; №UА408000/2024/000460/2; №UA408000/2024/000461/2; №UA408000/2024/000462/2 та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №UА408020/2024/001398; UА408020/2024/001396; №UА408020/2024/001395; №UA408020/2024/001399, згідно з якими митним органом визначено митну вартість за резервним методом.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначеннями, наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення- виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
В частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Частиною першою статті 53 МК України врегульовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).
Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.
Статтею 57 Митного кодексу України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
З матеріалів справи з`ясовано, що з метою митного оформлення товару, позивачем подано до митного органу митні декларації 24UA408020045006U0; 24UA408020045008U8; 24UA408020045009U7; 24UA408020045010U0.
До митних декларацій долучено товарно-супровідні документи на товар, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунки-фактури (інвойси); автотранспортні накладні; пакувальні листи до інвойсів; сертифікат про походження товару; банківські платіжні документи; документи про надання транспортно-експедиційних послуг; документи на підтвердження вартості перевезення товару; інші документи (договір про надання послуг митного брокера, копія МД країни відправлення, декларація митної вартості, заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації). 
Однак, за результатами розгляду зазначених вище митних декларацій та доданих до них документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.
В обгрунтування вибору правомірності прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів митним органом зазначено: відсутність зазначення щодо включення вартості креслень, сертифікату до вартості товару; відсутність роз`яснень щодо включення вартості пакування до ціни товару; неврахування дисконту при визначені митної вартості товару; відсутність підтвердження повної оплати товару; відсутність роз`яснень щодо сум зазначених у платіжних дорученнях та фактурної вартості товару у МД країни відправлення; відсутність доказів розрахунків між експедитором та перевізниками; відсутність відомостей щодо умов перевезення та оплати за транспортно-експедиційних послуг; відсутність відомостей щодо документального підтвердження вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України.
Поряд з цим, судом першої інстанції з`ясовано, що контрактом №3/IMP та доповненням до нього не встановлено, що замовлення повинно здійснюватись в письмовому вигляді, а відтак замовлення могли здійснювались в телефонному режимі. В той же час, митному органу надано проформу інвойс, де відображені всі необхідні відомості для визначення митної вартості товару.
При цьому, як підставно звернуто увагу судом першої інстанції ч. 2 ст. 53 МК України, яка містить перелік документів, які є такими, що підтверджують митну вартість товарів, не містить таких як креслення, сертифікати, вартість пакування, роз`яснення щодо сум зазначених у платіжних дорученнях та фактурної вартості товару у МД країни відправлення, докази розрахунків між експедитором та перевізниками, умови перевезення та оплати за транспортно-експедиційних послуг, відомості щодо документального підтвердження вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, як таких, які підтверджують митну вартість товарів. 
Як вказав Верховний Суд у постанові від 15.02.2024 у справі №815/5838/17, перелік основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у статті 53 Митного кодексу України. Декларант під час митного оформлення імпортованого товару зобов`язаний надати такі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з основним методом (ціною договору). Повноваження контрольного органу витребувати додаткові документи стосується лише тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх документів, визначених статтею 53 цього Кодексу.
Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Саме на митний орган покладено обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їхньої перевірки на підставі наданих декларантом документів, зокрема, надання яких може усунути сумніви в достовірності цих відомостей, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей.
В свою чергу, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Щодо доводів митного органу про ненадання документального підтвердження умов надання послуг та розрахунків між експедитором та перевізником, що можуть вплинути на числове значення експедиційно-транспортних витрат, як складової митної вартості, суд зазначає, що Митним кодексом України не визначено виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи). Вичерпного переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, та, які можуть бути подані під час митного оформлення оцінюваних товарів, законодавством України з питань державної митної справи не встановлено, а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Також суд звертає увагу, що залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-ІV, а тому доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. При цьому, відповідачем не наведено жодного обґрунтування, яким чином вказані обставини вплинули на правильність визначення митної вартості товару.
Стосовно включення вартості пакування до ціни товару, то як встановлено судом, товар поставляється в повній комплектації та відповідно вартість пакування включена до ціни товару, що відображено у п. 4.5. доповнення № 4 до Контракту № 3/IMP, згідно якого ціна товару включає вартість пакування.
Стосовно тверджень відповідача на те, що положеннями контракту від 07.07.2020 №3/IMP не передбачено умови та порядок надання дисконту, то як свідчить п. 4.4 доповнення № 4 до Контракту № 3/IMP, продавець може надавати додаткові знижки на суму інвойсу, якщо сума інвойсу більша 15000 доларів США. Знижка відображається в інвойсі. У відповідності до п.4.4 доповнення №4 до Контракту №3/ІМР про дисконт 4% заявлено в інвойсах, які додано до митного оформлення.
Щодо посилання Чернівецької митниці на те, що страхові документи не подано до митного оформлення, то як обгрунтовано звернуто увагу судом першої інстанції, страхові документи мали б надаватися до митного оформлення у випадку, якби постачання відбувалось на умовах CIF, тобто це означає, що продавець виконав постачання, коли товар відвантажений на транспортний засіб у порту відвантаження, а ціна продажу включає вартість товару, фрахт або транспортні витрати, а також вартість страховки при перевезенні. В даному ж випадку постачання відбулося на умовах FOB (що відображено у проформах-інвойсах у відповідності до ст. 3 Контракту № 3/IMP), що означає, що оцінка податку відправлення FOB здійснюється на підставі задекларованої вартості товару, без урахування вартості доставки та страхування, тому такі складові митної вартості товару у даному випадку не потребують додаткового підтвердження. Оподаткуванню підлягає тільки вартість товару, що ввозиться.
В постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №804/4680/16 зроблено висновок про те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Крім того, у постанові від 02.06.2022 у справі №460/2674/20 Верховним Судом наголошено, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
В свою чергу, Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄЛІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.
Отже, із системного аналізу наведених приписів та сталої судової практики Верховного Суду слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
В аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Колегія суддів звертає увагу, що у спірних рішеннях про коригування митної вартості зазначено, що визначити митну вартість товару за другорядними методами виявилось неможливим у зв`язку з відсутністю у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари. Взято за основу митну вартість товару, що зазначена у інших митних деклараціях.
Водночас, оскаржувані рішення не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товарів вартість яких взята митним органом як джерело інформації про митну вартість оцінюваних товарів, що не дає можливості пересвідчитися у правильності визначення такої митної вартості відповідачем.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх аргументів та доказів з приводу того, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, чи є недостатніми для визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Граб Л.С.
Судді | | | Сторчак В. Ю.    Матохнюк Д.Б.