Єдиний унікальний номер 741/317/26
Провадження № 2/741/687/26

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 07 вересня 2026 року 

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого – судді Киреєва О.В.,
з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі – позивач) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 6777381 (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, а відповідач не виконала свої зобов`язання за цим договором у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 26 червня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 6777381 від 23 лютого 2024 року.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6777381 від 23 лютого 2024 року в сумі 80812,50 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, а також відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити у повному обсязі, поновити строк на подання відповіді на відзив, який був пропущений під впливом зовнішніх факторів, які виникли у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а саме постійні повітряні тривоги та вимкнення світла. 
Ураховуючи те, що зазначені представником позивача причини пропуску строку на подання відповіді на відзив є поважними, а тому цей строк підлягає поновленню.
Суть відповіді на відзив зводиться до того, що позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. На момент укладання кредитного договору максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, а в договорі визначена максимальна денна процентна ставка становила 2,3%, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Встановлення ТОВ «МІЛОАН» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була, а тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди. зазначені Витрати позивача на професійну правничу допомогу документально підтверджені та доведені.
У судове засідання відповідач не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не знімає з себе відповідальності щодо не виконання зобов`язань за кредитним договором, на підставі якого вона отримала кредит у розмірі 25000 грн., однак не погоджується з сумою заборгованості, яку просить стягнути позивач. Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. До умов укладеного кредитного договору повинні були бути застосовані законодавчі обмеження щодо максимальної процентної ставки в розмірі 1%. ТОВ «МІЛОАН» не виконало вимогу закону та не привело умови кредитного договору у відповідність до Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів. Умови договору щодо сплати комісії в розмірі 1250 грн. за надання кредиту та вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією оспорюються нею в повному обсязі, оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, а тому така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. У відзиві відповідач також висловила свої заперечення щодо розміру витрат позивача на правничу (правову) допомогу, зазначила, що правова позиція щодо кожної справи є типовою для позивача та не потребує для кожної окремої справи здійснення таких видів наданих послуг, як послуги «Ознайомлення з матеріалами кредитної справи» впродовж 2 годин часу, та погодження правової позицій клієнта, зважаючи на те, що і позивач і представник знаходяться за однією адресою. Крім того, в акті відсутня ціна кожної послуги, а з узагальненої суми 8000 грн. неможливо встановити у скільки оцінена кожна послуга. Крім того, позивачем не додано доказів (квитанції, чеку тощо) на підтвердження здійснення оплати за надання правничої допомоги.
Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем у формі електронного документа з використанням цифрового підпису було укладено договір про споживчий кредит № 6777381, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000 грн. строком на 105 днів зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Пільговий період становить 15 днів, поточний період – 90 днів, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду – 0,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду – 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісія за надання кредиту 1250 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.
При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У судовому засіданні встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме переказало кошти на платіжну картку відповідача № 4149629360196018, що повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260324/66391-БТ від 27 березня 2026 року. 
Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунків, наданих позивачем, становить 80812,50 грн., з якої 25000 грн. – тіло кредиту, 54562,50 грн. – відсотки та 1250 грн. – комісія за видачу кредиту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
У судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 6777381 від 23 лютого 2024 року.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач та її представник не погодилися з розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, надали контр-розрахунок заборгованості.
Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 23 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про споживчий кредит № 6777381 укладено між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 23 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, умови пунктів договору про споживчий кредит № 6777381 щодо встановлення процентної ставки за користування кредитом протягом поточного періоду на рівні 2,30% з огляду на положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами протягом поточного періоду за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% починаючи з 10 березня 2024 року (перший день поточного періоду) та продовжуючи нарахування протягом 90 днів, тобто 07 червня 2024 року (останній день поточного періоду та відповідно строку кредитування).
Розмір заборгованості за процентами має розраховуватись наступним чином:
- за період з 24 лютого 2024 року по 09 березня 2024 року (пільговий період): 25000 грн. х 0,75% х 15 днів = 2812,50 грн.;
- за період з 10 березня 2024 року по 07 червня 2024 року (поточний період): 25000 грн. х 1% х 90 днів = 22500 грн.
Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 51562,50 грн., з яких 25000 грн. – тіло кредиту, 2812,50 грн. – проценти, нараховані за пільговий період, 22500 грн. – проценти, нараховані за поточний період, та 1250 грн. – комісія за надання кредиту.
Доводи відповідача про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії за надання кредиту є несправедливою, суд визнає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
При укладенні договору сторони погодили нарахування разової комісії, пов`язаної з наданням кредиту, право на нарахування якої прямо передбачено законом, а тому її стягнення з відповідача є правомірним.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. 
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн., що підтверджується матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавало адвокатське об`єднання «АПОЛОГЕТ», позивачем заявлено до стягнення відшкодування витрат на надання правничої допомоги в розмірі 8000 грн.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, які враховує суд при розподілі судових витрат, зокрема, суд має оцінити обґрунтованість таких витрат та пропорційність їх до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року в справі № 205/5969/15-ц вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Справа, яка розглядається судом, відноситься до категорії малозначних. Позовна заява є типовою, її текст майже повністю дублюється у інших позовних заявах позивача, які перебувають на розгляді в суді, її підготовка, а також вивчення документів та надання консультацій у такій справі не передбачає значних витрат зусиль та часу.
Визначаючи розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає розподілу між сторонами, суд враховує характер правовідносин, ціну позову, обсяг та реальність наданих послуг, необхідність вчинення процесуальних дій, принципи обґрунтованості, співмірності судових витрат і розумності їхнього розміру, та приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 4000 грн.
Ураховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 63,81 %, з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1698,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2552,40 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 16, 512, 513, 525, 526, 530, 610, 611, 1054, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, – 
ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (юридична адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за договором про споживчий кредит № 6777381 від 23 лютого 2024 року в сумі 51562 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1698 (одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн. 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2552 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв