ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року | справа № 380/7504/26

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.02.2025 року у справі № 932500172792 про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , враховуючи всі періоди трудової діяльності, в тому числі за період з 03.12.1994 року по 31.05.1995 року, з 01.10.2007 року по 30.04.2008 року, 01.11.2016 року по 22.06.2020 року, з 21.06.2024 року по теперішній час, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ;
- провести індексацію пенсії на коефіцієнт 1,115 відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році».
Ухвалою від 24.04.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 11.05.2026 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року. Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та прийняло рішення №932500172792 від 17 лютого 2025 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю інформації щодо підтвердження періоду роботи заявника, зокрема наказів на прийняття та звільнення з роботи. 
В обґрунтування вказаного рішення Відповідач-2 вказує: «…за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, видані на підставі первинних документів та при необхідності довідки про перейменування (реорганізацію) підприємств…».
Позивач вважає спірне рішення протиправним та просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що 11.02.2025 позивач звернувся із заявою № 1920 про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01.01.2004. За результатами розгляду поданих документів рішенням від 17.02.2025 № 932500172792 у проведенні такого перерахунку відмовлено, оскільки надана архівна довідка № 125 від 24.01.2025 не містила належних відомостей, зокрема про накази щодо прийняття на роботу та звільнення, необхідних для підтвердження відповідного періоду трудового стажу.
Відповідач зазначив, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 1, 3, 23 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка, а за її відсутності або відсутності належних записів стаж підтверджується іншими документами, що містять відомості про періоди роботи. Водночас подана позивачем архівна довідка таких відомостей у необхідному обсязі не містила.
Також відповідач послався на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58, відповідно до яких записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення вносяться на підставі відповідних наказів. У зв`язку з ненаданням документів, які б належним чином підтверджували спірний період роботи до 01.01.2004, підстав для його зарахування та перерахунку пенсії відповідач не встановив.
Крім того, відповідач зазначив, що питання зарахування стажу за періоди з 01.10.2007 по 30.04.2008, з 01.11.2016 по 22.06.2020 та з 21.06.2024 на час звернення не розглядалося, оскільки до заяви від 11.02.2025 позивач додав лише довідку про роботу за період з 03.12.1994 по 31.05.1995.
При цьому з 01.03.2025 позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,115.
З огляду на викладене відповідач вважає свої дії, рішення та відмову у перерахунку пенсії правомірними, такими, що прийняті в межах повноважень та на підставі чинного законодавства, а позовні вимоги — безпідставними та необґрунтованими.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11 лютого 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою та документами щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2000 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі-Закон 1058). 
Із метою підтвердження наявного страхового стажу для призначення пільгової пенсії за віком позивач подав до пенсійного органу: 
1. заяву про призначення/перерахунок пенсії №1920 від 11.02.2025;
2. паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ; 
3. довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_3 ;
4. архівну довідку №125 від 24.01.2025. 
Із 01.04.2021 впроваджено нову технологію екстериторіального призначення/ перерахунку пенсії та ухвалено Постанову правління Пенсійного фонду України “Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України” від 16.12.2020 року № 25-1, зареєстровану в Міністерстві Юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, згідно з якою внесено, зокрема, відповідну низку змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. 1.1 Порядку, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
За принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заява позивача та надані документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області для опрацювання. 
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2025 щодо призначення йому пенсії на пільгових умовах, а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняте Рішення від 17.02.2025 № 932500172792, відповідно до якого позивачу відмовлено в призначенні такого виду пенсії, у зв`язку із відсутністю інформації щодо підтвердження періоду роботи заявника, зокрема наказів на прийняття та звільнення з роботи. 
Рішення мотивоване наступним:
«…за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, видані на підставі первинних документів та при необхідності довідки про перейменування (реорганізацію) підприємств…».
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин. 
У розумінні абз.22 ст.1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162:
- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців;
- трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій *, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
- всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);
- записи проводяться акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору;
- в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства;
- в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу;
- при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів;
- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;
- після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.
Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз вищезазначених положень дає суду підстави для висновку, що обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладений на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи на посаді машиніста-кочегара котельні у в/ч НОМЕР_4 з 03.12.1994 по 31.05.1995, у зв`язку з відсутністю інформації щодо підтвердження періоду роботи заявника, зокрема наказів на прийняття та звільнення з роботи, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 24.05.1988 року містяться наступні записи за спірні періоди: 
- запис №17, 03.12.1994, прийнятий машиністом-кочегаром котельні у в/ч НОМЕР_4 (наказ від 05.12.1994 №394); 
- запис №18, 31.05.1995, звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (наказ від 31.05.1995 №160).
Записи скріплені печатками підприємства.
Крім цього, факт роботи позивача у військовій частині НОМЕР_4 у період з 03.12.1994 по 31.05.1995 підтверджується не лише відповідними записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а й довідкою від 24.01.2025 №125 про те, що ОСОБА_1 у період з 03.12.1994 по 31.05.1995 дійсно працював у військовій частині НОМЕР_4 на посаді кочегара-машиніста та був звільнений з роботи за власним бажанням згідно статтею 38 КЗпП України. 
Відтак спірне рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду з 03.12.1994 по 31.05.1995 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині "...зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , враховуючи всі періоди трудової діяльності, в тому числі за період з 01.10.2007 року по 30.04.2008 року, 01.11.2016 року по 22.06.2020 року, з 21.06.2024 року по теперішній час, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ; провести індексацію пенсії на коефіцієнт 1,115 відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році»...", суд зазначає наступне.
Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2026 наданий розрахунок страхового стажу позивача.
Так позивач просить зарахувати до його страхового стажу період роботи з 01.10.2007 по 30.04.2008. Згідно з наданим розрахунком до страхового стажу позивача зараховано періоди з 01.03.2020 по 31.03.2020 та з 01.04.2020 по 31.05.2020. Відтак не зарахованим є лише періоди з 01.11.2016 до 28.02.2020 та з 01.06.2020 до 22.06.2020.
Розглядаючи позов у цій частині суд зауважує, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області та через Броварське об`єднане управління ПФУ подав заяву від 11.02.2025 щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004. 
Зазначена заява за принципом екстериторіальності була розглянута відповідачем - ГУ ПФУ у Львівській області. Отже, саме в межах заявленої заяви пенсійним органом здійснювалася перевірка поданих позивачем документів та приймалося оскаржуване рішення. 
При цьому періоди роботи з 01.10.2007 по 30.04.2008, з 01.11.2016 по 22.06.2020 та з 21.06.2024 по теперішній час набуті після 01.01.2004, а тому не були предметом звернення позивача за заявою від 11.02.2025 та не розглядалися відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.
Суд відмічає, що ГУ ПФУ у Львівській області не розглядало питання зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 01.10.2007 по 30.04.2008, з 01.11.2016 по 22.06.2020 та з 21.06.2024 по теперішній час, не вирішувало питання проведення індексації пенсії позивача - відтак не вчиняло щодо нього протиправних дій або бездіяльності, так само не приймало протиправних рішень із цього питання, що виключає визнання протиправними бездіяльності, дій або рішень відповідача із зазначеного питання або зобов`язання його вчинити такі дії.
Натомість період роботи з 03.12.1994 по 31.05.1995 належить до стажу, набутого до 01.01.2004, а тому є безпосереднім предметом розгляду за заявою позивача від 11.02.2025.
Згідно з приписами ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637).
Відповідно до п. 1, п. 2 порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз. 1 п. 3 порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Приписами п. 18 порядку № 637 унормовано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
На момент заведення трудової книжки позивача була чинна Інструкція “Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях”, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - інструкція №162).
Підпунктом 1.1 інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно з пп. 2.1 інструкції №162 заповнення трудових книжок і вкладок до них здійснюється мовою союзної республіки, на території якої розташоване підприємство та офіційною мовою СССР.
Підпунктом 2.2 інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну після прийняття на роботу.
У трудову книжку заносяться, серед іншого: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Згідно з абз. 1 п. 2.10 інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до пп. 2.11 інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
За правилами пп. 2.3 інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з п. 2.5 інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення робляться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи повинна надати працівнику необхідну в цьому допомогу.
Заразом суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - інструкція №58).
Відповідно до п. 1 інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За правилами п. 2.4 інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до абз. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників” трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Пунктом 4 постанови №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Таким чином, період роботи позивача з 03.12.1994 по 31.05.1995 на посаді машиніста-кочегара котельні у в/ч НОМЕР_4 підтверджено записами його трудової книжки, жодних зауважень щодо змісту цих записів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному рішенні не зазначено.
Відповідно до статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відтак, суд вважає за необхідне зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у військовій частині НОМЕР_4 на посаді машиніста-кочегара котельні з 03.12.1994 по 31.05.1995, оскільки цей період був предметом заяви від 11.02.2025 та підтверджується записами у трудовій книжці позивача.
Щодо позовної вимоги про проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ у Київській області. Водночас за принципом екстериторіальності заява позивача від 11.02.2025 щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, була передана на розгляд до ГУ ПФУ у Львівській області. Саме в межах розгляду цієї заяви відповідачем прийнято оскаржуване рішення від 17.02.2025 № 932500172792. 
При цьому зі змісту заяви та оскаржуваного рішення вбачається, що питання проведення індексації пенсії позивача не було предметом звернення та розгляду ГУ ПФУ у Львівській області. Відповідач не приймав рішення щодо проведення чи відмови у проведенні індексації пенсії позивача та не здійснював відповідних дій у цій частині.
Таким чином, оскільки ГУ ПФУ у Львівській області розглядало виключно заяву позивача від 11.02.2025 щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, проте не розглядало питання індексації пенсії та не вчиняло у цій частині жодних дій, відсутні правові підстави для покладення на зазначений орган обов`язку провести індексацію пенсії.
За таких обставин позовна вимога до ГУ ПФУ у Львівській області у цій частині задоволенню не підлягає.
Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення та дій.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.02.2025 №932500172792 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79016, Львівська обл., м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) період роботи з 03.12.1994 по 31.05.1995 на посаді машиніста-кочегара котельні у Військовій частині НОМЕР_4 та провести перерахунок його пенсії із дати звернення.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Морська Галина Михайлівна