ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня2026 року
м. Київ
справа № 227/752/24
провадження № 51-419 км 26 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023052230000310,щодо
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
кримінальне провадження щодо якого за ст. 336 КК України закрито.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 06 травня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року клопотання захисника ОСОБА_7 задоволено, вирок суду першої інстанції скасовано, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, кримінальне провадження щодо нього закрито в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, будучи військовозобов`язаним офіцером запасу, обмежено придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у службовому кабінеті №10 вказаного центру комплектування, 28 липня 2023 року відмовився від отримання повістки про прибуття на 08:00 29 липня 2023 року до центру комплектування для відправки до військової частини НОМЕР_1 , і, достовірно знаючи про час та місце його виклику, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, умисно, всупереч ст.65 Конституції України, Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», без поважних причин, не з`явився на вказану дату за викликом до  ІНФОРМАЦІЯ_3 і  не повідомив причин своєї неявки, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала 
Прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що апеляційний суд за відсутності необхідних для цього підстав звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України в зв`язку зі зміною обстановки в порядку ст. 48 КК України, оскільки воєнний стан продовжено та не скасовано загальну мобілізацію військовозобов`язаних, втім останній мобілізувався і почав проходити військову службу у територіальному центрі комплектування лише після ухвалення щодо нього обвинувального вироку, більш ніж через два роки після вчиненого ним діяння, тому воно не втратило суспільну небезпечність. 
Також суд апеляційної інстанції не перевірив достовірність документів, які підтверджують факт проходження ОСОБА_6 військової служби. 
Посилається на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 370 КПК України через її незаконність та необгрунтованість. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримав та просив задовольнити. 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412−414 цього Кодексу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, касаційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).
Мотиви Суду 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Наведених вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався. 
Доводи прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 48 КК України, заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 48 КК України регламентовано, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
У диспозиції вказаної норми передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності: втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.
Втратою діянням суспільно небезпечного характеру є або повна втрата ним суспільної небезпечності, або втрата її в такій мірі, за якої діяння через малозначність не може бути визнане судом кримінальним правопорушенням, оскільки воно не заподіяло і не здатне заподіяти істотну шкоду охоронюваним законом суспільним відносинам (ч. 2 ст.11 КК України). Як правило, для кримінальних правопорушень із формальним складом заподіяння істотної шкоди законодавець пов`язує із самим фактом їх вчинення.
Така втрата може мати місце насамперед унаслідок швидких змін у тих чи інших сферах життя суспільства, за яких законодавець не встигає відповідним чином змінити ознаки складу кримінального правопорушення, ухвалити рішення про його декриміналізацію, за умови, що діяння, яке є суспільно небезпечним у момент його вчинення, може втратити цю властивість через зміни, що сталися у суспільстві, державі тощо.
Приписи статті 48 КК України можуть застосовуватися і в разі, якщо після вчинення кримінального правопорушення обстановка змінилася таким чином, що внаслідок цього особа, яка його вчинила, перестала бути суспільно небезпечною, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що об`єктивно унеможливлюють вчинення цією особою нового кримінального правопорушення. Встановлення такої обстановки має значення для оцінювання її зміни і впливу на суспільну небезпечність даної особи під час кримінального провадження і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2023 року (справа № 715/396/23). 
Отже, для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.
Для встановлення того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, необхідно з`ясувати не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення кримінального правопорушення, а й те, у чому саме полягає її зміна на час розгляду справи.
При цьому слід розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, й у вузькому - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначалися на її суспільній небезпечності.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, будучи військовозобов`язаним офіцером запасу, обмежено придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28 липня 2023 року відмовився від отримання повістки про прибуття на 08:00 29 липня 2023 року до центру комплектування для відправки до військової частини НОМЕР_1 , і, достовірно знаючи про час та місце його виклику, умисно, без поважних причин, не з`явився на вказану дату за викликом до  ІНФОРМАЦІЯ_3 і  не повідомив причин своєї неявки, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. 
Вироком місцевого суду  ОСОБА_6 було засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Втім, апеляційний суд задовольнив клопотання захисника, скасував вирок місцевого суду та звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки. 
Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що на момент апеляційного розгляду ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця, оскільки з 22 вересня 2025 року  почав проходити військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність 
Проте з таким висновком неможливо погодитися. 
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що  сам лише факт вступу особи на військову службу після ухвалення щодо неї обвинувального вироку за ст. 336 КК України та майже через два роки після вчинення кримінального правопорушення не є зміною обстановки в розумінні ст. 48 КК України, тому що на час судового розгляду не змінилася та обстановка, яка існувала на момент вчинення особою кримінального правопорушення, оскільки воєнний стан продовжено й не скасовано загальну мобілізацію військовозобов`язаних, відтак вчинене особою діяння не втратило свою суспільну небезпечність (до прикладу, постанови ВС у справах №581/4/24; № 632/1141/25, №159/6135/24, №728/704/24). 
Так, в державі діє воєнний стан, введений на території України Указом Президента України за від 24 лютого 2022 року № 64/2022. Його дія неодноразово продовжувалася указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» і триває на цей час, тому відсутні підстави стверджувати про втрату суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розгляду справи в суді, оскільки продовжує діяти воєнний стан та не скасовано загальної мобілізації військовозобов`язаних.
Як встановив апеляційний суд ОСОБА_6 мобілізувався та почав проходити військову службу в Збройних Силах України з 22 вересня 2025 року, тобто майже через два роки від моменту вчинення кримінального правопорушення у якому він обвинувачувався. Тому такі його дії не співвідносяться з вимогами статті 48 КК України та не свідчать про зміну обстановки. Більш того, як на момент вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, так і на час ухвалення рішення судами першої та апеляційної інстанцій, триває збройна агресія проти України, що потребує постійного здійснення мобілізаційних заходів для надання збройної відсічі зовнішній агресії.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про втрату суспільної небезпечності самим вчиненим діянням, а тому висновки апеляційного суду про можливість застосування на цій підставі до ОСОБА_6 інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки є непереконливими. 
Що стосується іншої самостійної умови, а саме втрата особою своєї суспільної небезпечності, то апеляційний суд цього питання у світлі конкретних обставин розглядуваного кримінального провадження не досліджував та не висловився у своєму рішенні щодо цього. 
У контексті викладеного апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та, в порушення вимог кримінального процесуального закону, належним чином висновки щодо можливості застосування до ОСОБА_6 ст. 48 КК України не обґрунтував, що є істотними порушеннями вимог КПК України, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК Україниз призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції повинен урахувати вищенаведене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. 
У зв`язку з тим, що оскаржуване судове рішення скасовується, під час нового розгляду апеляційному суду необхідно звернути увагу та перевірити доводи прокурора щодо достовірності документів, які підтверджують факт проходження ОСОБА_6 військової служби.
З цих підстав та, керуючись статтями  434, 412,413, 436, 438, 441,442 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення. 
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити. 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8  ОСОБА_3