УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
729/540/26
2/290/661/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
27 липня 2026 року | селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Шакалова Андрія Вікторовича, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», ЄДРПОУ: 38750239, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості, —
ОПИСОВА ЧАСТИНА
1. Рух справи.
1.1. 26 травня 2026 року позовна заява надійшла до суду. У цей же день справа була розподілена головуючому судді Шакалову А.В.
1.2. Ухвалою від 27 травня 2026 року відкрито провадження по справі.
1.3. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідач повідомлений в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України.
1.4. Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
2. Обґрунтування позовних вимог.
2.1. У позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 330186 від 25.09.2018 року в розмірі 14 505,00 грн., а саме: сума основного боргу – 3 500,00 грн., сума боргу за процентами – 1 890,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами – 9 115,00 грн.
2.2. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 25.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. ОСОБА_1 (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 330186.
2.3. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.
2.4. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
2.5. 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінити на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1. Обставини справи, встановлені судом.
1.1. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.
1.2. Судом встановлено, що 25.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. ОСОБА_1 (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 330186. Відповідно до індивідуальної частини договору № 330186 про надання фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 3 500,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 330186 від 25.09.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3 500,00 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС».
1.3. Договір підписаний електронним підписом.
1.4. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 330186 від 25.09.2018 року, перейшло до нового кредитора – ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).
1.5. Згідно з доданим позивачем до позовної заяви розрахунком, розмір заборгованості за наданим кредитом станом на дату подачі позовної заяви становить 14 505,00 грн., а саме: сума основного боргу – 3 500,00 грн., сума боргу за процентами – 1 890,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами – 9 115,00 грн.
1.6. В липні 2024 року відбулось перейменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
1.7. Загальна сума заборгованості, пред`явлена позивачем до стягнення, складає 14 505,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору.
2. Законодавство, що регулює спірні правовідносини.
2.1. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.
2.2. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
2.3. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
2.4. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
2.5. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
2.6. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).
2.7. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
2.8. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
2.9. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона — підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
2.10. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
2.11. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
2.12. З огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
2.13. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
2.14. Вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
2.15. Відповідно до частини четвертої ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо кредитодавець, відповідно до умов договору про споживчий кредит, вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
2.16. Частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України (надалі — ЦК України) передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 ЦК України.
2.17. ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який укладався у електронній формі з первісним кредитором в інформаційно-телекомунікаційній системі останнього. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Відповідач не надав доказів суду про визнання цього правочину недійсним чи його окремих положень.
2.18. Кредитний договір, як і договір позики, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
2.19. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 330186, за умовами якого позичальник отримав кредит шляхом переказу на банківський рахунок у сумі 3 500 грн.
2.20. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 330186 від 25.09.2018 року, перейшло до нового кредитора – ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).
2.21. Позивач (ТОВ «ВІН ФІНАНС») стверджує, що первісний кредитор (ТОВ «Авентус Україна») за кредитним договором надав ОСОБА_1 кредит у вищевказаному розмірі шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача.
2.22. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 755/2284/16-ц. При цьому у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
2.23. Позивачем (ТОВ «ВІН ФІНАНС») не надано жодного належного первинного документа (платіжного доручення, меморіального ордера, розписки, чека, виписки по рахунку тощо), який би незалежно від волі кредитора засвідчував, що позикодавцем (ТОВ «Авентус Україна») було перераховано грошові кошти відповідачу в розмірі, передбаченому кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Наявні у матеріалах справи документи, складені самим кредитором (зокрема довідки щодо ідентифікації позичальника), не є первинними документами бухгалтерського обліку та не можуть замінити собою банківське підтвердження руху коштів.
2.24. Крім того, суд звертає увагу, що заявлена до стягнення сума пені та штрафів (9 115,00 грн) у 2,6 раза перевищує суму основного боргу (3 500,00 грн), що не відповідає критерію співмірності наслідків порушення зобов`язання розміру заявлених штрафних санкцій (ст. 551 ЦК України). Однак, з огляду на недоведеність позивачем самого факту видачі кредитних коштів, дана обставина розглядається судом лише як додаткова (альтернативна) підстава для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.
2.25. Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеним кредитним договором позивачем суду не надано. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафами не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не надано підтвердження грошового переказу на рахунок відповідача кредитних коштів відповідно до умов договору.
3. Висновок суду.
3.1. Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 14 505,00 грн. та судових витрат.
3.2. При ухваленні рішення суд керувався ст. ст. 2–5, 76–81, 89, 141, 259, 263–265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 551 ЦК України.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1. Рішення суду.
1.1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 330186 від 25.09.2018 року в розмірі 14 505,00 грн.
2. Роз`яснення суду щодо порядку оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.
2.1. Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
2.2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя | Андрій ШАКАЛОВ