ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року   Справа № 906/126/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Петухов М.Г.
судді Мельник О.В.
секретар судового засідання Пацьола О.О. 
за участю представників сторін:
прокурор: Немкович І.І. 
позивача: не з"явився
відповідача 1: не з"явився
відповідача 2: Серебряник О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі №906/126/26 (суддя Шніт А.В., м. Житомир, повний текст складено 18.05.2026)
за позовом: Керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради
до відповідача 1: Коростенського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 200 319,43 грн

Керівник Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Коростенського геріатричного пансіонату Житомирської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" про визнання недійсними додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до Договору №255 від 28.12.2023 на закупівлю електричної енергії, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" та Коростенським геріатричним пансіонатом Житомирської обласної ради та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" на користь Житомирської обласної ради безпідставно набуті грошові кошти у сумі 200 319,43 грн.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі №906/126/26 позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду №3 від 10.06.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання (закупівлю) електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" та Коростенським геріатричним пансіонатом Житомирської обласної ради. Визнано недійсною додаткову угоду №4 від 03.07.2024 до Договору №255 від 28.12.2023 про постачання (закупівлю) електричної енергії, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" та Коростенським геріатричним пансіонатом Житомирської обласної ради. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" на користь Житомирської обласної ради за наступними реквізитами: UA298999980314020544000006001 в ГУК у Житомирській області, код класифікації доходів бюджету 24060300, ідентифікаційний код 37976485: - 200 319,43 грн надмірно сплачених коштів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" на користь Житомирської обласної прокуратури: 9 984,00 грн судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд зупинити провадження у справі № 906/126/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", провадження по якій відкрите ухвалою Першої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 06.05.2026. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі № 906/126/26 в повному обсязі. Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Коростенської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради - відмовити в повному обсязі. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі№906/126/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22 липня 2026 року.
14 липня 2026 року прокурором поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі.
Представником відповідача-2 в судовому засіданні 22.07.2026 заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою у м.Києві, де вона знаходиться та приймає участь у справі в режимі відеоконференції. 
Прокурор в судовому засіданні 22.07.2026 не заперечив щодо відкладенням розгляду справи з підстав заявлених представником відповідача 2. 
В судове засідання 22.06.2026 Житомирська обласна рада та Коростенський геріатричний пансіонату Житомирської обласної ради належним чином уповноваженого представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки уповноваженого представника суду не повідомили.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.07.2026 розгляд справи відкладено на 09 вересня 2026 року. 
03 вересня 2026 року представником ТОВ "Енергопрод Сервіс" адвокатом Серебряник О.О. подані письмові пояснення у справі №906/126/26 щодо прийняття Верховною Радою України нового Закону України "Про публічні закупівлі" від 27.05.2026 №4888-IX, в яких просить суд прийняти дані письмові пояснення у справі №906/126/26, оскільки під час перегляду цієї справи Північно-західний апеляційний господарський суд не може залишити поза увагою зазначену законодавчу новелу, оскільки вона безпосередньо стосується предмета спору та містить пряму вказівку законодавця щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII до всіх правовідносин, які виникли протягом дії цього Закону.
09 вересня 2026 року об 11:27 год. судом апеляційної інстанції у зв`язку з повітряною тривогою у м.Києві оголошено перерву в судовому засіданні до закінчення повітряної тривоги.
О 14:14 год. 09.09.2026 після перерви, що оголошена у зв`язку з повітряною тривогою у м.Києві, судове засідання у справі №906/126/26 продовжилось.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні 09.09.2026 підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Підтримала заявлене в апеляційній скарзі клопотання про зупинення провадження у справі та просила його задовольнити. 
Прокурор в судовому засіданні 09.09.2026 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив відмовити у задоволенні клопотання скаржника про зупинення провадження у справі.
В судове засідання 09.09.2026 Житомирська обласна рада та Коростенський геріатричний пансіонат Житомирської обласної ради належним чином уповноваженого представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки уповноваженого представника суду не повідомили. 
Згідно ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Розглянувши доводи клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі №906/126/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", провадження по якій відкрите ухвалою Першої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 06.05.2026 і заслухавши заперечення прокурора з приводу вказаного клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.
В обґрунтування поданого клопотання ТОВ «Енергопрод Сервіс» зазначає, що ухвалою Першої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 06.05.2026 відкрито конституційне провадження у справі №3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» щодо відповідності Конституції України пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Також апелянт повідомляє про відкриття провадження за конституційною скаргою ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» №16/239 від 06.05.2026 щодо конституційності тієї самої норми.
На переконання скаржника, результат розгляду конституційних скарг безпосередньо впливає на вирішення цієї справи, оскільки саме пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» покладено прокурором і судом першої інстанції в основу висновків про недійсність додаткових угод та повернення коштів. Апелянт стверджує, що до ухвалення рішення Конституційним Судом України неможливо остаточно визначити конституційність десятивідсоткового обмеження, допустимість його застосування до електричної енергії як волатильного товару, відповідність Конституції України покладення негативних майнових наслідків на постачальника та конституційність сформованого судами способу тлумачення цієї норми.
На підтвердження необхідності зупинення провадження товариство посилається на ухвалу Верховного Суду від 04.06.2026 у справі №927/1704/23, якою касаційне провадження зупинено до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026 (178/26), а також на ухвалу Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №916/313/18 та іншу судову практику щодо застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України. Крім того, скаржник вказує, що з аналогічних підстав були зупинені судами перших інстанцій провадження, зокрема, у справах №918/881/25, №918/1236/25, №918/1276/25, №918/1233/25, №918/227/26, №918/351/25, №912/529/26, №918/217/26, №909/272/26, №903/525/25, №903/701/25, №918/480/26, №918/372/26, №918/363/26, №918/428/26, №904/7558/25, №918/378/26 та №926/3493/25.
Проте, клопотання апелянта про зупинення провадження до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 3-78/2026(178/26) прокурор просить суд відхилити. Посилання на ухвалу Верховного Суду від 04.06.2026 про зупинення касаційного провадження у справі №927/1704/23 не доводить об`єктивної неможливості розгляду цієї справи. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України та висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20, зупинення допустиме лише за наявності беззаперечної пов`язаності справ і неможливості самостійно встановити істотні обставини через межі юрисдикції або предмета доказування. Самого факту застосування в обох провадженнях пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» для цього недостатньо.
Конституційне провадження відкрито 06.05.2026 за скаргою ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». У ньому не встановлюватимуться факти укладення та виконання договору №255, не оцінюватимуться докази у справі № 906/126/26 та не вирішуватимуться права й обов`язки її учасників. Господарський суд здатний самостійно встановити наявність ринкового коливання, дотримання порядку зміни ціни та майнові наслідки недійсності додаткових угод на підставі вже зібраних доказів.
Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», частини другої статті 152 Конституції України та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 рішення Конституційного Суду України за загальним правилом має пряму, перспективну дію: положення визнане неконституційним, втрачає чинність не раніше дня ухвалення відповідного рішення, якщо самим рішенням не встановлено іншого. На час апеляційного розгляду пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є чинним, а саме відкриття конституційного провадження не припиняє його дії. Необґрунтоване зупинення справи лише затягне її розгляд і суперечитиме вимозі розумного строку, гарантованій статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів відзначає, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20, зазначив, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі №924/645/18, від 20.12.2019 у справі №910/13234/18, від 13.09.2019 у справі №912/872/18, від 21.02.2019 у справі №910/974/18.
При цьому п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.
Оцінюючи доводи відповідача-2, суд апеляційної інстанції враховує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності укладення спірних додаткових угод, зокрема наявності чи відсутності передбачених законом підстав для зміни ціни за одиницю товару, дотримання сторонами вимог законодавства про публічні закупівлі, а також правових наслідків таких дій.
Вказані обставини входять до предмета доказування у цій справі та можуть бути встановлені апеляційним господарським судом самостійно на підставі наявних і поданих сторонами доказів.
Натомість, конституційне провадження у справі №3-78/2026 (178/26) не спрямоване на встановлення фактичних обставин цієї господарської справи, не стосується оцінки доказів у ній та не вирішує питання щодо прав і обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Саме по собі відкриття Конституційним Судом України провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не позбавляє господарський суд можливості дослідити докази, встановити обставини справи та надати їм правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.,
За змістом частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У постанові від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила: аналіз норм розділу XII Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.
Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Подібний висновок наведений у п. 74 постанови Верховного Суду від 14.03.2024 у справі №600/778/21-а та постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №120/14973/21-а.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Отже, пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є чинною нормою права, а саме лише відкриття конституційного провадження щодо перевірки її конституційності не зумовлює об`єктивної неможливості розгляду цієї справи.
Водночас необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчитиме про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18).
Разом з тим, клопотання про зупинення провадження не містить доказів неможливості розгляду цієї справи до вирішення вказаної заявником справи, та всупереч вимогам пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за вказаною конституційною скаргою, так і стосовно того, що зібрані у справі, що розглядається, докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, слід вказати, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, відповідно до частини 3 статті 320 ГПК України є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у постановах від 12.05.2026 у справі №924/560/24, від 19.05.2026 у справі №916/4682/24, від 20.05.2026 у справі №910/4865/24.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що ТОВ "Енергопрод Сервіс" не доведено наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо відповідності Конституції України пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII, оскільки наразі встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють суду належним чином оцінити доводи апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Посилання апелянта на зупинення проваджень з вищевказаних підстав у справах №916/313/18, №918/1236/25, №918/1276/25, № 918/1233/25, № 918/227/26, № 918/351/25, №912/529/26, № 918/217/26, № 909/272/26, №903/525/25, №903/701/25, №918/480/26, №918/372/26, №918/363/26, №918/428/26, №904/7558/25, №918/378/26, №926/3493/25 не має преюдиційного чи обов`язкового значення. Питання об`єктивної неможливості розгляду оцінюється окремо у кожній справі з огляду на предмет позову, підстави позову та зібрані докази.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказане клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Подані ТОВ «Енергопрод Сервіс» письмові пояснення від 03.09.2026 у справі №906/126/26 не досліджуються та не оцінюються судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи. Відповідно до частини 5 статті 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. У даній справі суд апеляційної інстанції не визнавав необхідним та не надавав відповідачеві-2 або його представнику дозволу на подання додаткових пояснень.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини п`ятої статті 161 ГПК України викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2026 у справах №908/1562/25 та №918/1230/25.
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача-2 та прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив, що 28.12.2023 за результатами відкритих торгів між Коростенським геріатричним пансіонатом та ТОВ «Енергопрод Сервіс» укладено договір №255 про постачання 255 405 кВт·год електричної енергії загальною вартістю 1 512 000,00 грн. Первісна ціна електричної енергії становила 5,92 грн з ПДВ за 1 кВт·год. Додатковою угодою №3 від 10.06.2024 ціну збільшено до 6,42667 грн з ПДВ, тобто на 8,51 %, із поширенням її дії на відносини з 01.05.2024, а додатковою угодою №4 від 03.07.2024 - до 8,04738 грн з ПДВ, тобто загалом на 35,94 % порівняно з первісною ціною, із застосуванням до відносин з 01.06.2024. Одночасно зі збільшенням ціни було зменшено обсяг закупівлі.
Суд першої інстанції дослідив цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №596-2/24 від 30.05.2024 та №779/24 від 01.07.2024 і встановив, що вони не підтверджують належним чином коливання ціни електричної енергії, оскільки не містять порівняння ринкової ціни від моменту укладення договору до моменту внесення відповідних змін, не відображають ціни станом на дати укладення додаткових угод та ґрунтуються на вибірково визначених постачальником періодах. Крім того, ТОВ «Енергопрод Сервіс» не довело, що зміна ринкової ціни була непередбачуваною, об`єктивно унеможливлювала виконання договору за первісною ціною або робила таке виконання очевидно економічно невигідним.
Суд першої інстанції виходив із того, що передбачене пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» десятивідсоткове обмеження є максимально допустимим сукупним збільшенням ціни порівняно з первісною ціною договору незалежно від кількості укладених додаткових угод. Виняток щодо електричної енергії стосується лише періодичності зміни ціни, але не скасовує граничного розміру її підвищення. Тому збільшення ціни на 35,94 % без належного документального підтвердження суд визнав таким, що суперечить законодавству про публічні закупівлі та свідчить про недобросовісне використання постачальником договірного механізму.
У зв`язку із цим суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 укладені без належних правових і фактичних підстав, з порушенням частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України. Також суд установив, що протягом січня-жовтня 2024 року ТОВ «Енергопрод Сервіс» поставило 221 567 кВт·год електричної енергії, за яку пансіонат сплатив 1 511 996,07 грн. За первісною договірною ціною 5,92 грн вартість поставленої електричної енергії мала становити 1 311 676,64 грн. Отже, переплата становить 200 319,43 грн. Після визнання додаткових угод недійсними правова підстава для утримання цих коштів відпала, тому суд визнав їх такими, що підлягають поверненню на користь Житомирської обласної ради відповідно до статей 670, 1212 ЦК України.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач-2 посилається на те, що до спірних правовідносин підлягали застосуванню не положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» ізольовано, а норми цього Закону з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178. На обґрунтування цього доводу товариство посилається на пункт 3-7 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції Закону України від 16.08.2022 №2526-IX, а також на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №902/202/24, у якій зазначено, що до договорів, укладених після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1178, Закон України «Про публічні закупівлі» застосовується з урахуванням визначених нею Особливостей. 
Скаржник посилається на лист Міністерства економіки України від 11.02.2026 №3323-04/14567-07 «Щодо надання відповіді», який за твердженням апелянта підтверджує, що десятивідсоткове обмеження не є абсолютною межею загального підвищення ціни протягом строку дії договору, а стосується кожної окремої зміни. Апелянт зазначає, що кількість таких змін залежить від документально підтвердженого коливання ринкової ціни, а для електричної енергії як волатильного товару законодавством передбачено більш гнучкий механізм. За позицією товариства, Мінекономіки як Уповноважений орган у сфері публічних закупівель не погоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, та підтримує кумулятивну модель зміни ціни, за якої можливе декілька послідовних підвищень у межах 10 % кожне. Апелянт також посилається на зміни до пункту 19 Особливостей, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 01.09.2025 №1067 та від 30.01.2026 №112, вважаючи їх підтвердженням регуляторного наміру забезпечити можливість належного виконання договорів в умовах істотної волатильності ринку електричної енергії.
Поряд з цим, товариство обґрунтовує відсутність належних підстав для встановлення прокурором порушення законодавства про публічні закупівлі. Посилаючись на статті 7, 8 Закону України «Про публічні закупівлі», Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та Положення про Державну аудиторську службу України, апелянт стверджує, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель належить до повноважень Державної аудиторської служби України та здійснюється шляхом моніторингу закупівлі, перевірки закупівель, державного фінансового аудиту або інспектування. Результати відповідних контрольних заходів мають оформлюватися висновком про результати моніторингу, актом перевірки або актом ревізії.
На підтвердження цього доводу ТОВ «Енергопрод Сервіс» посилається на лист Державної аудиторської служби України від 11.02.2026 №003100-14/1782-2026 «Про надання інформації». За твердженням апелянта, Держаудитслужба підтвердила, що встановлення порушень законодавства у сфері публічних закупівель здійснюється виключно в межах заходів державного фінансового контролю, а в разі виявлення порушень саме цей орган уповноважений вимагати їх усунення, ініціювати притягнення винних осіб до відповідальності, порушувати питання про недійсність договорів і звертатися до суду в інтересах держави.
Апелянт наголошує, що у справі №906/126/26 Держаудитслужба не проводила моніторингу, перевірки або ревізії закупівлі та не складала документа, яким було б установлено порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Натомість прокурор, здійснивши аналіз інформації, розміщеної в електронній системі «Prozorro», на думку скаржника, фактично підмінив собою орган державного фінансового контролю, самостійно провів оцінку фінансово-господарських операцій і встановив порушення поза процедурою, визначеною законом. Товариство вважає такі дії несумісними зі статтями 19 та 131-1 Конституції України і стверджує, що за відсутності акта Держаудитслужби висновки прокурора не є належною підставою для позову. У зв`язку із цим в апеляційній скарзі також наведено доводи про наявність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, ТОВ «Енергопрод Сервіс» посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №580/408/14-ц, провадження №14-101свц25, а також на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Скаржник зазначає, що ретроспективне скасування належно набутого майнового права становить втручання у право на мирне володіння майном, яке повинне бути законним, переслідувати легітимну мету та відповідати вимозі пропорційності. На думку товариства, отримані ним кошти є майном, набутим за договором як плата за фактично поставлену електричну енергію. Договір і додаткові угоди були підписані уповноваженими представниками сторін, фінансові зобов`язання зареєстровані органами Державної казначейської служби України, а оплата проведена після фактичного постачання товару. Тому стягнення через тривалий час частини отриманої плати апелянт розцінює як ретроспективне позбавлення майна та покладення на приватного постачальника надмірного індивідуального тягаря без урахування реальних витрат на придбання електричної енергії, ринкових умов воєнного періоду та економічного ризику виконання договору.
Апелянт вважає, що держава діяла непослідовно, оскільки замовник добровільно уклав додаткові угоди, органи казначейства зареєстрували зобов`язання та провели оплату, а державні регулятори тривалий час не заперечували проти відповідного порядку зміни ціни. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України», «Ґаші проти Хорватії», «Стретч проти Сполученого Королівства», «Трегубенко проти України», «Фортеця проти України», «Бейнарович та інші проти Литви» та інші рішення, товариство стверджує, що ризик помилки державного органу повинна нести держава, а виправлення такої помилки не може здійснюватися виключно за рахунок добросовісного приватного контрагента без належної компенсації. На переконання апелянта, місцевий господарський суд не здійснив необхідного тесту пропорційності втручання у майнові права постачальника та не перевірив, чи дотримано справедливого балансу між інтересом у забезпеченні бюджетної дисципліни та правами товариства.
Також ТОВ «Енергопрод Сервіс» заперечує можливість застосування до нього цивільно-правових наслідків у вигляді визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів. Посилаючись на статтю 44 Закону України «Про публічні закупівлі», статей 38, 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України, скаржник зазначає, що спеціальним законом визначено конкретне коло суб`єктів відповідальності за порушення законодавства про закупівлі, до якого належать уповноважені та службові особи замовника, органу оскарження, Уповноваженого органу, органу державного фінансового контролю та органів казначейського обслуговування. Водночас постачальник не визначений суб`єктом адміністративної відповідальності за внесення змін до істотних умов договору в порушення вимог Закону.
За доводами апелянта, Закон України «Про публічні закупівлі» не встановлює автоматичної недійсності договору або додаткових угод у разі порушення пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону та не передбачає обов`язку постачальника повернути отриману плату як форму відповідальності. Товариство вважає, що відповідне порушення має публічно-правовий характер і повинне тягнути адміністративну відповідальність посадових або уповноважених осіб замовника за статтею 164-14 КУпАП, а застосування до постачальника реституційних чи кондикційних наслідків фактично створює новий вид відповідальності, не передбачений законом.
Скаржник наголошує на необхідності застосування принципу lex specialis derogat generali (спеціальна норма має перевагу над загальною) та стверджує, що спеціальні норми Закону України «Про публічні закупівлі» і КУпАП мають перевагу перед загальними положеннями Цивільного кодексу України. На його переконання, стаття 1212 Цивільного кодексу України не є нормою про юридичну відповідальність і не може використовуватися як санкція за порушення законодавства про публічні закупівлі. Застосування цієї статті у спірних правовідносинах, за позицією апелянта, нівелює спеціально встановлені суб`єктний склад, порядок і строки адміністративної відповідальності, перекладає відповідальність посадових осіб замовника на приватного постачальника та порушує принципи правової визначеності й передбачуваності. У зв`язку із цим ТОВ «Енергопрод Сервіс» вважає обраний прокурором спосіб захисту неналежним і таким, що не відповідає статтям 19 та 92 Конституції України.
Прокурор, заперечуючи доводи апеляційної скарги, у відзиві зазначив, що пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» допускає збільшення ціни за одиницю товару лише до 10 відсотків, пропорційно ринковому коливанню та за умови незбільшення загальної суми договору. Виняток для електричної енергії стосується тільки обмеження щодо періодичності внесення змін - не частіше одного разу на 90 днів, але не скасовує граничного десятивідсоткового розміру підвищення ціни порівняно з первісною ціною договору. Інакше тлумачення норми дозволяло б учаснику перемогти у відкритих торгах завдяки нижчій пропозиції, а після укладення договору каскадно підвищити ціну, що суперечило б принципам ефективності, відкритості, прозорості та добросовісної конкуренції у публічних закупівлях.
На підтвердження цієї позиції у відзиві наведено висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18 та від 21.03.2019 у справі № 912/898/18. Прокурор наголошує, що невідповідність договірної ціни поточній ціні на ринку сама собою не звільняє переможця торгів від виконання умов, на які він добровільно погодився під час подання тендерної пропозиції та укладення договору. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 виходили з того, що підвищення ціни на 10 відсотків є максимальним загальним лімітом незалежно від кількості додаткових угод. Постановою від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від цього висновку.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 902/202/24, на думку прокурора, не спростовує законності оскаржуваного рішення. Цією постановою попередні судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд, тобто остаточного висновку про відмову в позові Верховний Суд не зробив. За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Вінницької області від 11.09.2025 позов прокурора задоволено повністю, визнано недійсною додаткову угоду №1 від 25.08.2023 до договору поставки № 410 від 18.07.2023 та стягнуто з ФОП Шилика О.А. на користь Барської міської ради 439 346 грн надмірно сплачених бюджетних коштів. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 це рішення залишено без змін. Отже, наведена апелянтом справа не підтверджує заявленого ним розуміння допустимих меж зміни ціни.
Окремо прокурор заперечує доказове та нормативне значення листа Міністерства економіки України від 11.02.2026 № 3323-04/14567-07, у якому висловлено позицію про те, що десятивідсоткове обмеження нібито застосовується до кожного окремого підвищення, а кількість таких змін законом не обмежена. Відповідно до статті 11 ГПК України суд застосовує Конституцію України, закони України, міжнародні договори та інші нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими органами в межах їхніх повноважень. Зазначений лист не є нормативно-правовим актом, не встановлює обов`язкових правил поведінки і не може змінювати зміст закону або сформованого Верховним Судом висновку щодо його застосування; він відображає лише позицію автора документа.
Необґрунтованим прокурор вважає посилання апелянта на лист Державної аудиторської служби України від 11.02.2026 № 003100-14/1782-2026 та на відсутність проведеного нею моніторингу, перевірки чи ревізії спірної закупівлі. Апелянт ототожнює здійснення державного фінансового контролю Держаудитслужбою з представництвом прокурором інтересів держави в суді, хоча це різні за правовою природою та метою форми діяльності. За статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює процесуальні дії для захисту інтересів держави у разі, коли компетентний орган не здійснює або неналежно здійснює їх захист чи коли такий орган відсутній. Частини третя та четверта статті 53 ГПК України надають прокурору право звернутися до господарського суду за умови належного обґрунтування порушеного інтересу держави, необхідності його захисту, підстав представництва та зазначення відповідного уповноваженого органу.
Звернення прокурора до компетентного органу до подання позову має надати цьому органу реальну можливість самостійно відреагувати на виявлене порушення. Невжиття ним заходів у розумний строк може свідчити про бездіяльність та утворювати підставу для представництва. При цьому, як зазначено у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18 та від 18.06.2021 у справі №927/491/19, прокурор не зобов`язаний звертатися до суду в особі всіх органів, які теоретично можуть захищати інтереси держави; достатнім є звернення в особі одного належного суб`єкта. Стаття 131-1 Конституції України і стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» також не встановлюють обов`язку прокурора перед поданням позову домагатися проведення заходу державного фінансового контролю. Тому відсутність акта Держаудитслужби не позбавляє прокурора права доводити порушення закупівельного законодавства у судовому процесі та не робить позов передчасним.
Прокурор також заперечує застосовність до спірних правовідносин висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 14.01.2026 у справі №580/408/14-ц. У цій справі вирішувалося питання про витребування у добросовісного набувача земельних ділянок лісового фонду, переданих районною державною адміністрацією поза межами її повноважень. Рішення Європейського суду з прав людини від 09.05.2025 у справі «Бондар проти України» стосувалося порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції внаслідок позбавлення особи права власності без належної компенсації. Натомість у справі № 906/126/26 не вирішується питання примусового позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно, а оцінюється правомірність зміни істотних умов договору про публічну закупівлю та повернення надмірно сплачених бюджетних коштів. Через істотну відмінність предмета, фактичних обставин і правового регулювання справа №580/408/14-ц не є релевантною.
Довід апелянта про те, що порушення статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» може спричиняти лише адміністративну відповідальність за статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прокурор вважає юридично помилковим. Адміністративна відповідальність посадової чи уповноваженої фізичної особи за порушення правил закупівель не усуває майнових наслідків недійсності правочину і не звільняє одержувача коштів від обов`язку повернути майно, набуте без достатньої правової підстави. За статтею 1212 Цивільного кодексу України кондикційне зобов`язання виникає за наявності набуття або збереження майна за рахунок іншої особи та відсутності достатньої правової підстави. Якщо кошти перераховані постачальнику понад вартість фактично поставленого товару на підставі додаткових угод, які визнаються недійсними, правова підстава їх утримання відпадає, а сума підлягає поверненню. Статті 164-14 КУпАП та 1212 ЦК України регулюють різні правовідносини, не перебувають у співвідношенні спеціальної і загальної норм та можуть застосовуватися незалежно одна від одної.
Щодо доводів про належне документальне підтвердження коливання ціни електричної енергії прокурор зазначає, що суд першої інстанції докладно дослідив як надані документи, так і обставини укладення кожної додаткової угоди. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 16.02.2023 у справі № 903/166/22, від 28.08.2024 у справі №918/694/23, від 06.02.2025 у справі № 916/747/24, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, постачальник має не лише подати інформацію про загальну ринкову динаміку, а й довести коливання ціни саме між релевантними датами, його непередбачуваність, пропорційність запропонованого підвищення та об`єктивну неможливість або очевидну економічну невигідність подальшого виконання договору за тендерною ціною. Кожна наступна зміна повинна мати самостійне належне документальне підтвердження з порівнянням чинної ринкової ціни з ціною на дату попередньої зміни.
За договором № 255 від 28.12.2023 сторони погодили ціну електричної енергії 5,92 грн з ПДВ, або 4,94 грн без ПДВ, за 1 кВт·год. Додатковою угодою № 3 від 10.06.2024 її підвищено до 6,42667 грн з ПДВ, або 5,355556706 грн без ПДВ, тобто на 8,51 відсотка, із поширенням нової ціни на відносини, що виникли з 01.05.2024. Додатковою угодою № 4 від 03.07.2024 ціну збільшено до 8,04738 грн з ПДВ, або 6,70615 грн без ПДВ, тобто загалом на 35,94 відсотка порівняно з первісною ціною, із застосуванням її до відносин з 01.06.2024. Одночасно було зменшено обсяг постачання електричної енергії. ТОВ «ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС» не обґрунтувало, чому наведені у довідках зміни на ринку об`єктивно унеможливлювали виконання договору за первісною ціною або робили його виконання очевидно економічно невигідним. Тому ініціювання підвищення без достатнього правового та фактичного обґрунтування прокурор оцінює як недобросовісне використання договірного механізму, а не як правомірну реалізацію передбаченого законом права на перегляд ціни.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги. 
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія зазначає наступне.
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.1, 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Так, за змістом ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства регулюються Бюджетним кодексом України.
Пунктами 6, 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України серед принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, визначено принципи цільового та ефективного використання бюджетних коштів, дотримання яких забезпечується використанням бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, задля досягнення якісного запланованого результату при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається нецільове використання бюджетних коштів учасником бюджетного процесу.
Встановлення законності, достовірності, економічної ефективності діяльності учасників бюджетного процесу є завданням бюджетного контролю, що здійснюється як спеціальними органами державного фінансового контролю відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", так і учасниками бюджетного процесу в межах компетенції.
Учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами) (частина третя статті 19 БК України).
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
Приписами ч.2 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно з ч.4 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Отже, Житомирська обласна рада входить до системи органів місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад у межах повноважень, визначених Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами.
У п. 10.3 постанови від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки засновником комунального підприємства (закладу) та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, яка фінансує і контролює діяльність свого комунального підприємства (закладу), а також зобов`язана контролювати виконання міського (обласного) бюджету за договорами про закупівлю товарів, то орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням бюджетних коштів, тому є належним позивачем у справах про стягнення бюджетних коштів.
Пунктом 1.5. Положення про Коростенський геріатричний пансіонат Житомирської обласної ради (надалі - Пансіонат), затвердженого рішенням Житомирської обласної ради від 21.12.2023 № 628 (надалі - Положення) (а.с.21-34 т.1), Пансіонат заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області і перебуває в управлінні Житомирської обласної ради.
Відповідно до п.8.2. Положення Пансіонат має право укладати договори/угоди, набувати майнові та пов`язані з ними немайнові права, відповідати за свої зобов`язання, виконувати обов`язки юридичної особи згідно з чинним законодавством, бути позивачем і відповідачем у судах.
Умовами п.8.12. Положення передбачено, що фінансування Пансіонату здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, а також додаткових джерел фінансування, не заборонених законодавством.
Крім того, згідно довідки Житомирської обласної державної адміністрації від 29.10.2025 №3609/04 - Коростенський геріатричний пансіонат Житомирської обласної ради фінансується з обласного бюджету (а.с.19 т.1).
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку відповідно до ст.145 Конституції України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Житомирська обласна рада.
Суд апеляційної інстанції також відзначає, що аналогічні доводи відповідача-2 стосовно того, що саме Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель вже були предметом розгляду в постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №918/323/23.
Так, у наведеній справі №918/323/23, правовідносини у якій є подібними до правовідносин цієї справи, яка розглядається, Керівник Сарненської окружної прокуратури, виступаючи в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", в якому просив суд визнати недійсними додаткову угоду №2 від 07.10.2022, додаткову угоду №3 від 10.10.2022, додаткову угоду №4 від 11.10.2022 до договору на постачання електричної енергії №13118-ВЦ від 31.08.2022, які укладені між Березівською сільською радою Сарненського району Рівненської області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", а також стягнути кошти у розмірі 12 067,34 грн.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №918/323/23, розглядаючи доводи товариства стосовно того, що уповноваженим органом у спірних правовідносинах є саме Держаудитслужба, виходив, зокрема із того, що прокурор мав повноваження для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Березівської сільської ради, як органу, що здійснює, зокрема, розподілення та контроль за використанням бюджетних коштів громади, а також врахував правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, відповідно до якого, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду; належним буде звернення в особі хоча б одного з них. З урахуванням викладеного, Верховний Суд відхилив доводи товариства про те, що прокурор помилково визначив раду уповноваженим органом у спірних правовідносинах.
Окрім того, в постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №918/308/23, ухваленій в подібних правовідносинах, за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 061,19 грн. викладено такі правові висновки: "8.39. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 зі справи №904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача-2 про те, що єдиним належним позивачем відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" є Держаудитслужба, тому представництво інтересів держави прокурором здійснене за участі неналежного позивача.
Разом з тим, безпідставним є доводи відповідача-2 щодо необхідності проведення моніторингу закупівлі органами Держаудитслужби.
Спростовуючи дане твердження ТОВ "Енергопрод Сервіс", колегія суддів зауважує, що питання моніторингу процедури закупівлі врегульовано ст.8 Закону України "Про публічні закупівлі". Так, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи можуть проводити моніторинг процедури закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.
Керівнику Коростенської окружної прокуратури про викладені у позовній заяві порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, які допущені під час підписання спірних додаткових угод до договору №255 про постачання електричної енергії від 28.12.2023, стало відомо в ході опрацювання відомостей веб-порталу «Рrozorro», вже після фактичного виконання сторонами умов договору.
Отже, у зв`язку з закінченням строку дії договору на момент виявлення порушення, підстави для проведення органами Держаудислужби моніторингу закупівлі -12-28-007959-a-c1 за предметом: "Електрична енергія" відсутні.
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що Держаудитслужба набуває статусу позивача внаслідок звернення до суду з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. У випадках, коли вказаний орган не здійснював фінансовий контроль та як наслідок, не виявив порушення законодавства, то і право на звернення до суду із позовом у останнього не виникає. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №912/898/18.
Крім того, колегія суддів відзначає, що лист Державної аудиторської служби від 11.02.2026 № 003100-14/1782-2026 на який посилається скаржник може характеризувати порядок здійснення самою службою контрольних повноважень, але не має нормативного характеру і не обмежує повноважень суду, прокурора або іншого суб`єкта, уповноваженого захищати майнові інтереси територіальної громади.
За статтею 124 Конституції України правосуддя здійснюється виключно судами. Тому визнання судом правочину недійсним не може ставитися в залежність від попереднього складання адміністративним органом акта фінансового контролю.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що матеріалами справи належним чином підтверджено підстав для представництва прокурором інтересів держави, враховуючи наступне. 
Прокурор повідомленням від 02.12.2025 №52-1089вих-25 довів до відома Житомирської обласної ради обставини порушення та запропонував вжити заходів, зокрема шляхом самостійного звернення до суду (а.с.190-192 т.1). У відповіді від 07.01.2026 №р-5-21/19 Житомирська обласна рада не заперечила проти подання позову прокурором (а.с.81 т.1), водночас самостійно заходів судового захисту не вжила. Така усвідомлена пасивна поведінка компетентного органу відповідає критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, і є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави. Тому підстави для залишення позову без розгляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 226 ГПК України відсутні. 
Отже, не дивлячись на наявність повноважень, наділених законодавцем з метою захисту інтересів держави, обізнаність про виявлені порушення законодавства та безпідставне витрачання бюджетних коштів, Житомирська обласна ради, не вживала заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави при укладанні оскаржуваних додаткових угод, а також повернення надміру сплачених коштів до бюджету.
Порушення процедури державних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів територіальної громади області і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави та територіальної громади.
Зволікання зі зверненням уповноважених органів до суду з вимогою про визнання недійсним внесення змін до договору постачання електричної енергії щодо збільшення вартості одиниці товару призводить до зайвих витрат замовників та необґрунтованих прибутків постачальника, що у свою чергу, завдає шкоди економічним інтересам держави у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів.
Таким чином, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави у бюджетній сфері.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурором було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Зважаючи на викладене, виходячи із предмета і підстав позову, сформульованих прокурором та враховуючи, що Житомирська обласна рада є органом місцевого самоврядування, втім не звернулося до суду з позовом про визнання спірних додаткових угод недійсними після отримання інформації від прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентного органу, суд першої інстанцій дійшов заснованого на законі висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Житомирської обласної ради та звернення до суду із вказаним позовом.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 08.08.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу №11077-ВЦ від 11.01.2023, укладеного між Управлінням освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Острозької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За результатами проведення процедури закупівлі UA-2023-12-28-007959-a-c1 за предметом: ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія, 28.12.2023 між Комунальною установою "Коростенський геріатричний пансіонат для ветеранів війни та праці" (надалі - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" (надалі - Постачальник, відповідач-2) за результатами відкритих торгів укладено договір №255 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір) (а.с.35-40 т.1).
За умовами п.2.1. договору постачальник продає електричну енергію (надалі - товар) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.
Відповідно до п.2.2. договору очікуваний загальний обсяг споживання електричної енергії за цим договором складає 255 405 кВт (додаток 4 до договору).
Згідно з п.5.1. договору розрахунки з постачальником за електричну енергію здійснюються за цінами, визначеними у додатку 3 до цього договору (специфікації), у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Ціна цього договору становить 1 260 000,00грн без ПДВ, крім того ПДВ 252 000,00грн, разом ціна цього договору становить 1 512 000,00грн з ПДВ (п.5.2. договору).
Пунктом 5.2.1. договору передбачено, що ціна товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього договору, що станом на дату підписання договору затверджені постановою НКРЕКП.
Ціна за одиницю електричної енергії зазначена у специфікації.
Умовами п.5.3. договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім серед іншого таких випадків:
п.5.3.2. договору, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
підвищення ціни за одиницю товару по даному договору здійснюється шляхом підписання додаткових угод та з урахуванням вимог п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Споживач має право відмовитись від внесення змін до договору, якщо постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни товару, передбачене цим пунктом.
Відповідно до п.5.5. договору приймання - передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді, оформлюється шляхом підписання сторонами щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
Оплата вартості спожитого товару (електричної енергії) за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування грошових коштів на поточний, рахунок постачальника (п.5.8. договору).
Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024, а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електричну енергію - до повного виконання зобов`язань (п.13.1. договору).
Відповідно до п.15.1. договору невід`ємними його частинами є:
- додаток № 1 - заява приєднання;
- додаток № 2 - ЕІС-коди точок комерційного обліку КУ "Коростенський геріатричний пансіонат для ветеранів війни та праці" Житомирської обласної ради;
- додаток № 3 - специфікація;
- додаток № 4 - Очікувані величини постачання електричної енергії Споживачу;
- додаток № 5 - Інформація щодо реквізитів.
28 грудня 2023 року споживачем підписана заява - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, що є додатком № 1 до договору №255 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 (а.с.41 т.1).
У специфікації, яка є додатком №3 до договору, визначено найменування товару - електрична енергія, кількість - 255 405 кВт, ціну за одиницю з ПДВ - 5,92 грн, ціну за одиницю без ПДВ - 4,94 грн, загальну ціна з ПДВ - 1 512 000,00 грн (а.с.43 т.1). 
З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується факт виконання відповідачами взятих зобов`язань за договором №255 від 28.12.2023, з урахуванням умов, погоджених у вищезгаданих додаткових угодах, зокрема постачання відповідачем-2 електричної енергії відповідачу-1 в кількості 221 567 кВт, що підтверджується актами приймання-передачі, та оплати відповідачем-1 вартості отриманої електричної енергії на загальну суму 1 511 996,07 грн, про що свідчать відповідні платіжні доручення (а.с.59-78 т.1).
За приписами статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України, який був чинний на час спірних правовідносин сторін, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Статтею 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Пункт 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) також передбачає, що постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.
Статтею 276 Господарського кодексу України, який був чинний на час спірних правовідносин сторін визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника. Показники якості енергії узгоджуються сторонами шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов`язком для сторін договору. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Основним обліковим періодом енергопостачання є декада, з коригуванням обсягів протягом доби. Сторони можуть погоджувати постачання енергії протягом доби за годинами, а також час і тривалість максимальних та мінімальних навантажень. Кількість енергії, недоодержаної у попередні періоди з вини енергопостачальника, підлягає поповненню на вимогу абонента. Якщо енергію не вибрано абонентом або недоодержано ним для обігрівання у зв`язку зі сприятливими погодними умовами, поповнення недоодержаної енергії здійснюється за погодженням сторін. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Колегія суддів зазначає, що правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад, визначені Законом України "Про публічні закупівлі".
Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
За змістом частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Відповідно до приписів статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель / спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що основні вимоги до договору про закупівлю та порядок внесення змін до нього врегульовані статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції станом на час спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною четвертою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції станом на час спірних правовідносин) передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно пункту 2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
У цій нормі права передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної у договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачами до договору №255 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 укладено ряд додаткових угод до договору.
Так, Додатковою угодою № 1 від 15.01.2024 (а.с.45 т.1) сторони доповнили Договір п.5 наступного змісту:
"5.2. Ціна цього Договору становить 1 512 000,00 грн, в тому числі ПДВ.
Сума даного договору на І півріччя 2024р. згідно кошторису складає 1 059 400,00 грн, крім того ПДВ 176 566,66 грн. У разі збільшення кошторисних призначень договір буде профінансовано в повному обсязі. Невідповідність обсягів бюджетного фінансування вартості договору не позбавляє споживача від обов`язку виконання умов даного Договору.
В подальшому бюджетні зобов`язання можуть збільшуватися відповідно до кошторисних призначень споживача."
Рішенням Житомирської обласної ради від 21.12.2023р №628 змінено назву Комунальної установи "Коростенський геріатричний пансіонат для ветеранів війни та праці" Житомирської обласної ради на Коростенський геріатричний пансіонат Житомирської обласної ради (а.с.20 т.1). У зв`язку з чим сторони Додатковою угодою №2 від 01.02.2024 внесли зміни до Договору в частині найменування Споживача.
Додатковою угодою №3 від 10.06.2024 змінено ціну за одиницю товару та внесено зміни до договору та додатків до договору що містять інформацію про ціну. Так, визначено, що ціна за 1кВТ електроенергії становить 6,42667 грн з ПДВ (5,355556706грн без ПДВ). У п.2 вказаної додаткової угоди передбачено, що умови цієї угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами до її укладення, а саме з 01.05.2024 (а.с.47-48 т.1).
Додатковою угодою №4 від 03.07.2024 змінено ціну за одиницю товару та внесено зміни до договору та додатків до договору що містять інформацію про ціну. Так, визначено, що ціна за 1кВТ електроенергії становить 8,04738 грн з ПДВ (6,70615грн без ПДВ). У п.2 вказаної додаткової угоди передбачено, що умови цієї угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами до її укладення, а саме з 01.06.2024 (а.с.52-53 т.1).
Додатковою угодою №5 від 04.07.2024 (а.с.57 т.1) сторони збільшили суму кошторисних призначень у пункті 5.2 договору на 452 600,00грн, та виклали його у новій редакції:
"5.2. Ціна цього Договору становить 1 260 000,00грн без ПДВ, крім того ПДВ 252000,00грн, разом ціна цього Договору становить 1 512 000,00грн з ПДВ.
Сума даного договору на 2 півріччя 2024 року згідно кошторису складає 1 512 000,00 грн".
Додатковою угодою №6 від 13.11.2024 зменшено обсяг закупівлі та ціну за Договором на 3,93грн. З огляду на зменшення ціни за Договором, щодо якого сторони дійшли згоди, пункт 4.1. Договору викладено в такій редакції: "Ціна цього договору становить: 1 511 996,10 грн з ПДВ" (а.с.58 т.1).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, зазначену в договорі ціну за одиницю товару - 5,92 грн (з ПДВ) та 4,94 грн (без ПДВ) за 1 кВт*год збільшено до таких розмірів:
- додатковою угодою №3 від 10.06.2024 до 6,42667 грн з ПДВ та 5,355556706 грн без ПДВ (на 8,51% більше від ціни, визначеної в договорі). При цьому, пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що умови цієї угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами до її укладення, а саме з 01.05.2024 (а.с. 47-48 т.1);
- додатковою угодою № 4 від 03.07.2024 до 8,04738 грн з ПДВ та 6,70615 грн без ПДВ (на 35,94% більше від ціни, визначеної в договорі). При цьому, пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що умови цієї угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами до її укладення, а саме з 01.06.2024 (а.с. 52-53 т.1).
Такий результат нівелює наслідки відкритих торгів: учасник отримує перемогу завдяки одній ціні, а після укладення договору фактично постачає менший обсяг за істотно вищою ціною. Саме недопущення такого результату є метою імперативних обмежень щодо зміни істотних умов договору про закупівлю.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що додатковими угодами №3 від 10.06.2024 та № 4 від 03.07.2024 ціна за електричну енергію збільшена на понад 10%, а загалом на 35,94% з одночасним зменшенням обсягів її постачання.
Колегія суддів відзначає, що питання допустимості збільшення сторонами договору ціни товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" виступало предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №922/2321/22, за наслідками розгляду якої ухвалено 24.01.2024 постанову.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відзначила, що із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Системний аналіз положень статей 651, 652 Цивільного кодексу України та положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням вищенаведених висновків щодо застосування цієї норми права, дає підстави для висновку, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 розглянула питання щодо відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, та дійшла висновку про відсутність підстав для цього.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 вказала на те, що інший підхід до розуміння положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до пунктів 3-7 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі-Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Відповідно до пункту 1 Особливостей (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ці особливості встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель (далі - закупівлі) товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" (далі - замовники), із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Пунктом 18 зазначених Особливостей передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, у тому числі за результатами електронного аукціону, крім випадків: визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті; перерахунку ціни в бік зменшення ціни тендерної пропозиції переможця без зменшення обсягів закупівлі; перерахунку ціни та обсягів товарів в бік зменшення за умови необхідності приведення обсягів товарів до кратності упаковки.
За змістом пункту 19 Особливостей, істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;
9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 "Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації" (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.
У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.
Отже, положеннями п. 19 Особливостей, визначено, що сторони мають право змінити умови укладеного договору про закупівлю, у зв`язку із зміною ціни за одиницю товару пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку, за умови документального підтвердження такого коливання, та головне така зміна не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
За доводами скаржника, сторони керуючись п.п.2 п.19 Особливостей, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, мали право підвищувати відсоток ціни за одиницю товару пропорційно коливанню відсотку ціни такого товару на ринку без обмежень, встановлених нормами ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними доводами скаржника, враховуючи наступне.
Зазначеною Постановою №1178 Кабінет Міністрів України встановив певні особливості здійснення закупівель товарів замовниками, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", під час дії воєнного стану, основна мета яких є вжиття заходів щодо забезпечення захищеності саме замовників від воєнних загроз.
Водночас постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не скасовує та не передбачає внесення будь-яких змін до Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема до норми п. 2 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону (схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах 06.02.2025 у справі №916/747/24, від 18.06.2024 у справі №922/2595/23, від 01.10.2024 у справі №918/779/23).
На момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного договору та додаткових угод №3, №4 до нього) норма п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" була чинною та незміною. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась.
Верховний Суд у постанові від 02.02.2026 у справі №922/2121/25 вказав, що затвердження Кабінетом Міністрів України, у межах визначених законом повноваженнях, Особливостей здійснення публічних закупівель (Постанови №1178), не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спірних правовідносин, які унормовані Законом України "Про публічні закупівлі", зокрема пунктом 2 частини п`ятої статті 41, оскільки:
1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом;
2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого зазначеною нормою.
Схожих висновків щодо правозастосування постанови №1178 дійшов Верховний Суд також у постанові від 28.08.2024 у справі №918/694/23.
Отже, укладаючи спірні додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу та змінюючи ціну на одиницю спірного товару, сторони договору мали керуватись імперативними приписами положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.
Натомість, колегія суддів дійшла висновку, що як свідчать обставини цієї справи, сторони договору про закупівлю, укладаючи додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024, не дотримались приписів п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 19.03.2026 у справі №922/2123/25.
Посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 01.09.2025 №1067 «Про внесення змін до особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» та постанову Кабінету Міністрів України від 30.01.2026 №112 «Про внесення змін до особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» є необґрунтованим, оскільки спірні додаткові угоди укладені 10.06.2024 та 03.07.2024.
Зазначеними постановами у пізнішій редакції Особливостей було прямо передбачено можливість збільшення ціни до 10 % за одну зміну з обмеженням сукупного підвищення до 50%. Ця редакція встановлює інший правовий режим і не має зворотної дії в часі. Відповідно до статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли після набрання ними чинності, якщо самим актом прямо не встановлено інше.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що лист Мінекономіки від 11.02.2026 №3323-04/14567-07 не є нормативно-правовим актом, не встановлює загальнообов`язкових правил поведінки та не може змінювати зміст закону або постанови Кабінету Міністрів України у редакції, чинній у 2024 році. За Законом України «Про публічні закупівлі» консультації уповноваженого органу мають рекомендаційний характер.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21). Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №916/747/24).
Крім того, спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Однак, під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі №926/3244/22).
На підтвердження обґрунтованості внесення змін до істотних умов договору ТОВ "Енергопрод Сервіс" подані цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №596-2/24 від 30.05.2024 та №779/24 від 01.07.2024 (а.с.51, 56 т.1).
Проте, вказані цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не відображають об`єктивну картину щодо зміни цін на електроенергію, оскільки не містять даних щодо динаміки ціни на електричну енергію з моменту укладення договору до моменту ініціювання постачальником збільшення ціни, а також не відображають рівень ринкової ціни на електричну енергію станом на дату укладення додаткових угод до договору, якими змінювалася ціна поставки на електричну енергію, навпаки містять відомості про ціни електричної енергії станом на конкретні місяці. 
Поряд з цим, з поданих цінових довідок Харківської торгово-промислової палати вбачається, що середньозважена ціна купівлі-продажу електроенергії за місяць, що передував укладенню додаткових угод №3 та №4, була меншою ніж визначена вказаними додатковими угодами. Так, за травень 2024 року середньозважена ціна становила 4 221,92 грн/МВ.год., за червень 2024 року - 5 403,38 грн/МВ.год., проте додатковою угодою №3 від 10.06.2024 ціна збільшена до 6,42667 грн з ПДВ та 5,355556706 грн без ПДВ, а додатковою угодою №4 від 03.07.2024 до 8,04738 грн з ПДВ та 6,70615 грн без ПДВ (а.с. 47-48, 51, 52-53, 56 т.1).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для обґрунтування підвищення ціни, ТОВ "Енергопрод Сервіс" на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. 
За таких обставин подані ТОВ "Енергопрод Сервіс" цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №596-2/24 від 30.05.2024 та №779/24 від 01.07.2024 (а.с.51, 56 т.1) не відповідають вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та не можуть вважатися належними та допустимими доказами коливання ціни електричної енергії, що виключає можливість його використання як правової підстави для внесення змін до істотних умов договору.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що недотримання сторонами вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та збільшення ціни електричної енергії додатковими угодами №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу понад встановлений законом граничний рівень є порушенням імперативних вимог спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Колегія суддів також враховує, що виконання сторонами спірних додаткових угод та закінчення строку дії договору не позбавляє заінтересовану особу права на звернення до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/1227/17.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу, укладені між між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" та Коростенським геріатричним пансіонатом Житомирської обласної ради укладені без належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. п. 2 пп. 19 Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 203, 215 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення додаткових угод №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу здійснено з порушенням вищевказаних приписів Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі». За таких умов зазначені додаткові угоди є оспорюваними та підлягають визнанню недійсними.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача-2 безпідставно отриманих коштів у сумі 200 319,43 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" поставлено 221 567 кВт*год електричної енергії на загальну суму 1 511 996,07 грн, а саме:
- згідно акту №ЕС000000136 приймання-передачі електричної енергії від 12.02.2024 - 30 475 кВт*год на суму 180 655,80 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №85 від 15.02.2024 (а.с.59-60 т.1);
- згідно акту №ЕС000000294 приймання-передачі електричної енергії від 14.03.2024 - 29 294 кВт*год на суму 173 654,83 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №203 від 21.03.2024 (а.с.61-62 т.1);
- згідно акту прийому-передачі електричної енергії від 08.04.2024 - 26 487 кВт*год на суму 157 014, 94 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції № 316 від 18.04.2024 (а.с.63-64 т.1);
- згідно акту №222 прийому-передачі електричної енергії від 13.05.2024 - 24 542 кВт*год на суму 145 484,98 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №442 від 16.05.2024 (а.с.65-66 т.1);
- згідно акту №380 прийому-передачі електричної енергії від 13.06.2024 - 22 345 кВт*год на суму 143 603, 99 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №577 від 20.06.2024 (а.с. 67-68 т.1);
- згідно акту №463 прийому-передачі електричної енергії від 10.07.2024 - 16 901 кВт*год на суму 136 008,77 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №681 від 18.07.2024 (а.с.69-70 т.1);
- згідно акту №523 прийому-передачі електричної енергії від 12.08.2024 - 16 595 кВт*год на суму 133 546,27 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №812 від 15.08.2024 (а.с.71-72 т.1);
- згідно акту №578 прийому-передачі електричної енергії від 10.09.2024 - 17 057 кВт*год на суму 137 264,16 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №915 від 12.09.2024 (а.с.73-74 т.1);
- згідно акту №631 прийому-передачі електричної енергії від 09.10.2024 - 18 091 кВт*год на суму 145 585,15 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №1052 від 17.10.2024 (а.с.75-76 т.1);
- згідно акту №671 прийому-передачі електричної енергії від 11.11.2024 - 19 780 кВт*год на суму 159 177,18 грн. з ПДВ, оплачений відповідно до платіжної інструкції №1173 від 21.11.2024 (а.с.77-78 т.1)
Таким чином, упродовж лютого-листопада 2024 року ТОВ "Енергопрод Сервіс" реалізовано споживачу 221 567 кВт*год електричної енергії на загальну суму 1 511 996,07 грн з ПДВ.
Тобто, ТОВ "Енергопрод Сервіс" за лютого-листопад 2023 року отримано на 200 319,43 грн більше, ніж передбачалось договором, оскільки згідно з договірними умовами вартість такого обсягу поставки мала б дорівнювати: 221 567 кВт*год х 5,92 грн з ПДВ = 1 311 676,64 грн, а тому переплата складає 200 319,43 грн (1 511 996,07 грн - 1 311 676,64 грн = 200 319,43 грн). 
Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди №3 від 10.06.2024 та №4 від 03.07.2024 до договору №255 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу є недійсними та не породжують правових наслідків та встановивши, що внаслідок виконання споживачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними угодами постачальником було отримано грошові кошти на загальну суму 200 319,43 грн (1 511 996,07 грн - 1 311 676,64 грн = 200 319,43 грн) які є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-2 і підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-2 зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у вказаній частині щодо стягнення грошових коштів на користь Житомирської обласної ради. 
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палатою Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, від 21.11.2025 у справі №920/19/24, яка підлягає врахуванню судами в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України.
Посилання суду першої інстанції поряд зі статтею 1212 ЦК України на статтю 670 ЦК України колегія суддів вважає помилковим, оскільки у цьому спорі йдеться не про недопоставку погодженої кількості товару як самостійне порушення договору купівлі-продажу, а про повернення надміру сплаченої ціни після визнання недійсними правочинів, якими цю ціну збільшено. Проте, помилкова правова кваліфікація підстав повернення зазначених коштів разом з вірною кваліфікацією підстав повернення зазначених коштів не вплинула на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність таких підстав і необхідність стягнення цих коштів із постачальника, тоді як не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Разом з цим, колегія суддів відзначає, що апелянт помилково ототожнює адміністративну відповідальність за порушення законодавства про закупівлі з цивільно-правовими наслідками недійсності правочину.
Стаття 44 Закону України «Про публічні закупівлі» та стаття 164-14 КУпАП регулюють персональну адміністративну відповідальність посадових осіб за визначені правопорушення. Натомість статті 203, 215, 216 та 1212 ЦК України регулюють: чинність правочину; майнові наслідки його недійсності; повернення майна, набутого або збереженого без достатньої правової підстави.
Ці норми мають різний предмет, різних адресатів, різну мету і різні правові наслідки. Тому між ними немає колізії, до якої міг би застосовуватися принцип lex specialis derogat generali.
Стягнення 200 319,43 грн не є штрафом або іншою мірою юридичної відповідальності. Воно не залежить від вини товариства і не має карального характеру. Йдеться лише про відновлення попереднього майнового стану шляхом повернення суми, правова підстава для утримання якої відпала внаслідок недійсності додаткових угод.
Це питання вже вирішене Верховним Судом у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.04.2026 у справі №924/698/23, учасником якої також було ТОВ «Енергопрод Сервіс». З вказаної постанови Верховного Суду вбачається, що стаття 44 Закону України «Про публічні закупівлі» не підлягає застосуванню до спору про недійсність додаткових угод та повернення переплати, оскільки в такому спорі ні посадові особи замовника, ні постачальник не притягуються до адміністративної відповідальності. Надмірно одержані постачальником кошти підлягають поверненню за статтями 216, 1212 ЦК України
Таким чином, застосування статті 1212 ЦК України не створює нового виду відповідальності, не суперечить статті 92 Конституції України і не становить подвійного покарання.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №580/408/14-ц та практику ЄСПЛ не враховує істотної відмінності фактичних і правових обставин.
Справа №580/408/14-ц стосувалася позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно внаслідок помилки публічного органу та питання справедливої компенсації. У цій справі постачальник не позбавляється ані поставленого товару без оплати, ані належної йому винагороди за договором.
ТОВ «Енергопрод Сервіс» зберігає оплату всієї фактично поставленої електричної енергії за первісною договірною ціною. Стягненню підлягає виключно різниця, сплачена внаслідок застосування недійсних додаткових угод. Тому товариство не несе витрат на безоплатне постачання і не позбавляється економічного еквівалента переданого товару.
Законне очікування у розумінні статті 1 Першого протоколу має спиратися на достатню правову підставу в національному законодавстві. Професійний учасник ринку публічних закупівель не може мати обґрунтованого очікування на остаточне збереження бюджетних коштів, одержаних на підставі додаткових угод, укладених усупереч імперативним обмеженням.
Реєстрація фінансових зобов`язань органом Державного казначейства та проведення платежів не є підтвердженням цивільно-правової дійсності правочину і не позбавляє суд повноваження перевірити його законність.
В даному випадку, втручання у майнову сферу апелянта, має законну підставу, переслідує легітимну мету захисту публічних коштів і є пропорційним, оскільки обмежується поверненням переплати. Індивідуального та надмірного тягаря на постачальника не покладається.

4. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику Європейського суду, суд апеляційної інстанції вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі №906/126/26 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопрод Сервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.05.2026 у справі №906/126/26, без змін.
2. Справу №906/126/26 повернути Господарському суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "10" вересня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Мельник О.В.