| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/13108/25 Головуючий у 1 інстанції: Шестопалова Я.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5967553 від 18.10.2025 р., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП;
- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2026 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕНА № 5967553 від 19.10.2025 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 . Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Національної поліції в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за неувімкнення покажчика повороту під час зміни напрямку руху, а не під час зупинки транспортного засобу, що прямо охоплюється диспозицією частини другої статті 122 КУпАП. Крім того, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про порушення права позивача на правову допомогу, посилаючись на те, що розгляд справи відбувався під час дії комендантської години, у зв`язку, з чим фізичне прибуття адвоката на місце було об`єктивно неможливим. При цьому, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості отримати правову допомогу шляхом телефонної консультації, а матеріали справи не містять доказів того, що поліцейський перешкоджав йому користуватися засобами зв`язку. Також, апелянт вказує, що відсутність захисника безпосередньо під час розгляду справи не суперечила інтересам правосуддя, оскільки, санкція частини другої статті 122 КУпАП передбачає виключно накладення штрафу.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою інспектора відділення поліції № 1 (м. Буча) Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції Костенка Дмитра Олександровича серії ЕНА № 5967553 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 18 жовтня 2025 року о 23 год 39 хв у м. Буча по бульвару Богдана Хмельницького, 19 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху не увімкнув покажчик повороту при здійсненні маневру, чим порушив пункт 9.2.б Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
В силу пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до пункту 9.2 Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За приписами статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕНА № 5967553 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП у зв`язку з тим, що 18 жовтня 2025 року о 23 год 39 хв у м. Буча по бульвару Богдана Хмельницького, 19, керуючи транспортним засобом TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху він не увімкнув покажчик повороту при здійсненні маневру, чим порушив пункт 9.2.б Правил дорожнього руху.
Разом з тим, ОСОБА_1 заперечував факт вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення, а тому обставини, покладені поліцейським в основу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підлягали підтвердженню відповідними доказами.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 5967553 не містить посилань на будь-які докази, на підставі яких поліцейським встановлено факт неввімкнення ОСОБА_1 покажчика повороту під час зміни напрямку руху.
Зокрема, у постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, а графа 7 «До постанови додаються» не містить відомостей про будь-які матеріали, долучені до постанови.
При цьому, вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначені статтею 283 КУпАП.
Так, у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 Верховний Суд звернув увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення особою, оскільки постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування такого правопорушення.
Крім того, у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі відсутності в постанові у справі про адміністративне правопорушення посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Верховним Судом у цій же постанові зазначено, що обов`язок доказування правомірності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається на відповідача.
Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, у якій суд касаційної інстанції погодився з висновком про відсутність належних доказів вчинення правопорушення за обставин, коли наданий відповідачем відеозапис не був зазначений в оскаржуваній постанові із наведенням технічного засобу, за допомогою якого такий відеозапис здійснено.
Натомість, у даній справі Головним управлінням Національної поліції в Київській області не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неввімкнення ОСОБА_1 покажчика повороту під час зміни напрямку руху.
Таким чином, сам по собі виклад в оскаржуваній постанові обставин вчинення адміністративного правопорушення, за відсутності доказів, якими такі обставини підтверджуються, не є достатнім для висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що порушення правил користування попереджувальними сигналами під час зміни напрямку руху охоплюється диспозицією частини другої статті 122 КУпАП, не спростовують наведених висновків, оскільки відповідність описаного у постанові діяння ознакам адміністративного правопорушення не звільняє Головне управління Національної поліції в Київській області від необхідності доведення належними та допустимими доказами факту вчинення ОСОБА_1 такого діяння.
Щодо доводів апелянта про відсутність порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на користування юридичною допомогою під час розгляду справи передбачено статтею 268 КУпАП та належить до процесуальних гарантій, дотримання яких є обов`язковим під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Як встановлено судом першої інстанції на підставі дослідженого відеозапису, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заявив про бажання скористатися правовою допомогою та просив перенести розгляд справи, у зв`язку з неможливістю прибуття адвоката з огляду на пізній час. У задоволенні зазначеного клопотання поліцейським відмовлено з тих підстав, що позивач, на думку поліцейського, намагається затягнути розгляд справи.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався о 00 год 07 хв, тобто під час дії комендантської години.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 безпосередньо під час розгляду справи повідомив поліцейського про намір скористатися правовою допомогою та заявив відповідне клопотання, однак, розгляд справи було продовжено без надання позивачу можливості реалізувати заявлене ним право.
Аналогічне питання щодо дотримання права особи на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було предметом оцінки Верховного Суду у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.
У зазначеній постанові Верховний Суд, установивши, що особа під час розгляду справи виявила бажання скористатися правовою допомогою, констатував, що інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.
За результатами оцінки таких обставин, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що невжиття інспектором відповідних дій призвело до порушення прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та, як наслідок, до порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що становить підставу для скасування постанови.
Колегія суддів вважає, що наведений правовий висновок Верховного Суду підлягає врахуванню під час вирішення цієї справи, оскільки встановлені обставини в частині реалізації права на правову допомогу є подібними: ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення висловив намір скористатися такою допомогою та просив перенести розгляд справи, однак, поліцейським не було вжито заходів, спрямованих на забезпечення реалізації позивачем відповідного права.
Посилання апелянта на те, що фізичне прибуття адвоката на місце розгляду справи було об`єктивно неможливим у зв`язку з дією комендантської години, наведених висновків не спростовує. Така обставина не усувала передбаченого статтею 268 КУпАП права ОСОБА_1 на отримання правової допомоги та не звільняла поліцейського від обов`язку належним чином вирішити заявлене позивачем клопотання з урахуванням необхідності забезпечення реальної можливості скористатися відповідним правом.
Так само колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 міг отримати правову допомогу шляхом телефонної консультації. Матеріали справи не містять відомостей про те, що після заявлення позивачем клопотання поліцейським було надано йому час для зв`язку з адвокатом або вжито інших дій, спрямованих на забезпечення можливості фактично скористатися правовою допомогою до завершення розгляду справи.
При цьому, відсутність доказів прямої заборони ОСОБА_1 користуватися засобами зв`язку не є тотожною забезпеченню реалізації права на правову допомогу, про намір скористатися якою позивач безпосередньо повідомив поліцейського.
Не спростовують наведеного й посилання апелянта на те, що санкція частини другої статті 122 КУпАП передбачає виключно накладення штрафу. Предметом оцінки у цій справі є дотримання встановленої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не наявність підстав для обов`язкового призначення чи забезпечення державою захисника.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що продовження розгляду справи про адміністративне правопорушення після заявлення ОСОБА_1 про бажання скористатися правовою допомогою без забезпечення йому реальної можливості реалізувати відповідне право свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є самостійною підставою для скасування постанови серії ЕНА № 5967553.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови відповідача від 19 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5967553, наявність передбачених законом підстав для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.
Безименна Н.В.