Справа № 712/8805/26
Провадження 2/712/4752/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі – Чумак Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2026 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що 23.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 23.04.2025-100001598.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 17000,00 грн. зі строком повернення до 29.04.2026 року. Кредит надавався на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн., що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 23.04.2025 року.
В свою чергу відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 22975,00 грн., яка, згідно з розрахунком позивача, складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн., процентів у розмірі 9945,00 грн., додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1530,00 грн. та неустойки у розмірі 8500,00 грн.
Позивач також зазначав, що відповідач здійснювала часткові платежі за кредитним договором, а саме 4960,00 грн. 23.05.2025 року, 6770,00 грн. 23.06.2025 року, 4000,00 грн. 17.09.2025 року та 10000,00 грн. 01.05.2026 року, які були враховані при визначенні розміру заборгованості.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22975,00 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат, пов`язаних з направленням відповідачу копії позовної заяви у паперовій формі, у розмірі 150,00 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.06.2026 року справу прийнято до провадження судді Троян Т.Є. за правилами спрощеного позовного провадженнябезвиклику сторін.
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, у спрощеному провадженні.
Відповідач скористалася правом на подання відзиву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала.
У відзиві від 10.07.2026 відповідач не заперечувала факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 17000,00 грн., однак зазначала, що не ухилялася від виконання своїх зобов`язань та здійснювала платежі на погашення заборгованості. Посилалася на те, що, відповідно до наданої самим позивачем виписки, нею сплачено загалом 25730,00 грн. Крім того, відповідач заперечувала проти стягнення неустойки у розмірі 8500,00 грн., посилаючись на встановлене законодавством звільнення позичальника від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії воєнного стану. Також відповідач заперечувала проти нарахування процентів, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, щодо припинення можливості нарахування договірних процентів після закінчення строку кредитування. Крім того, відповідач зазначала про досягнення між сторонами домовленості щодо реструктуризації заборгованості та просила відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що проценти за договором нараховувалися відповідно до погоджених сторонами умов, виходячи із залишку кредитної заборгованості, а розрахунок загальних витрат за кредитом має орієнтовний характер та базується на припущенні належного виконання позичальником своїх зобов`язань.
Позивач також зазначив, що проценти нараховувалися лише у межах строку кредитування, а нарахування за статтею 625 ЦК України у позовних вимогах відсутні. 
Щодо здійснених відповідачем платежів позивач зазначив, що всі здійснені відповідачем платежі були враховані при формуванні розрахунку заборгованості.
Стосовно комісії позивач вказував, що вона пов`язана з обслуговуванням кредитної заборгованості та включає, зокрема, інформаційну підтримку позичальника, забезпечення можливості здійснення платежів, відновлення доступу до особистого кабінету, інформування про строки платежів та консультаційні послуги.
Позивач також вказував, що укладений сторонами договір є електронним договором, укладеним із дотриманням вимог законодавства про електронну комерцію, а особа відповідача була ідентифікована за допомогою системи BankID.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що що 23.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №23.04.2025-100001598 шляхом укладення електронного договору та підписання відповідних документів електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 17000,00 грн. зі строком повернення до 29.04.2026 року.
Згідно з умовами договору кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти і комісії, якщо такі встановлені договором.
На виконання умов договору 23.04.2025 року позивач перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією про перерахування коштів.
Таким чином, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений договором строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір є електронним договором.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За змістом частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, укладення сторонами кредитного договору в електронній формі саме по собі не є підставою для визнання такого договору неукладеним, а його умови є обов`язковими для сторін.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 17000,00 грн. останньою не заперечується.
Водночас відповідач посилається на те, що нею здійснено платежі на загальну суму 25730,00 грн.
Як убачається з матеріалів справи, позивач також визнає факт здійснення відповідачем платежів за кредитним договором, зазначаючи, що при визначенні заявленої до стягнення заборгованості такі платежі були враховані.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду визначена у розмірі 22975,00 грн., у тому числі 3000,00 грн. основного боргу, 9945,00 грн. процентів, 1530,00 грн. комісії та 8500,00 грн. неустойки.
Суд виходить із того, що здійснення відповідачем часткових платежів саме по собі не припиняє зобов`язання щодо сплати залишку заборгованості, якщо такий залишок належним чином підтверджений доказами. 
Посилання відповідача на здійснення платежів у загальному розмірі 25730,00 грн. не спростовує факту існування кредитних правовідносин та отримання нею кредиту, однак підлягає врахуванню при визначенні розміру непогашеного зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі така сума погашає вимоги кредитора у встановленій законом черговості, якщо інше не встановлено договором або законом.
Щодо вимоги про стягнення процентів суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору процентна ставка та порядок її обчислення були погоджені сторонами при укладенні договору.
Посилання відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, суд вважає таким, що не спростовує заявлених позивачем вимог у частині договірних процентів.
Зазначений правовий висновок стосується неможливості безпідставного нарахування договірних процентів після спливу встановленого договором строку кредитування. Водночас із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заявлені до стягнення проценти нараховані за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, визначеного договором до 29.04.2026 року.
Позивач також прямо зазначив, що процентів після закінчення строку кредитування та сум за статтею 625 ЦК України до складу позовних вимог не включав.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 9945,00 грн.
Посилання відповідача на домовленість про реструктуризацію заборгованості суд не бере до уваги, оскільки належних та допустимих доказів укладення сторонами окремої угоди про зміну строків, розміру чи порядку виконання кредитного зобов`язання матеріали справи не містять.
Щодо вимоги про стягнення комісії у розмірі 1530,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з умовами кредитного договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості пов`язана, зокрема, з організацією та забезпеченням інформаційної підтримки позичальника, можливістю здійснення платежів, відновленням доступу до особистого кабінету, інформуванням про дати платежів, консультаційними та іншими послугами, пов`язаними з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом належать, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Разом з тим, сам факт включення до договору умови про сплату комісії не є достатньою підставою для її стягнення без встановлення того, які саме додаткові та супутні послуги надавалися позичальнику та за які саме послуги встановлена плата.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може охоплювати оплату окремих інформаційних послуг, які споживач отримує частіше одного разу на місяць, однак умова про оплатність інформації, яка відповідно до закону має надаватися споживачу безоплатно, є нікчемною.
Крім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що у разі, якщо кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності і конкретного переліку додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які фактично надаються споживачу та за які встановлена комісія, умова договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку комісію не може бути підставою для її стягнення.
У цій справі позивач, обґрунтовуючи комісію, фактично посилається на загальний перелік інформаційних, консультаційних та організаційних дій, однак належних доказів фактичного надання відповідачу конкретних додаткових та супутніх послуг, вартість яких становить заявлену до стягнення суму 1530,00 грн., суду не надано.
При цьому частина зазначених позивачем дій, зокрема інформування споживача про стан та строки виконання кредитного договору, належить до обов`язків кредитодавця у сфері споживчого кредитування та не може автоматично перетворюватися на окрему платну послугу.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1530,00 грн. комісії є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення неустойки у розмірі 8500,00 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Також законом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані за прострочення виконання зобов`язань, підлягають списанню кредитодавцем.
В Україні з 24.02.2022 року діє воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та який діє на момент розгляду справи.
Таким чином, незалежно від дати укладення кредитного договору, у період дії воєнного стану до правовідносин сторін підлягає застосуванню пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Отже, відповідач звільнена від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому вимога позивача про стягнення 8500,00 грн. неустойки задоволенню не підлягає.
При цьому посилання позивача на пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та його виключення Законом України №3498-IX від 22.11.2023 року не спростовує наведеного висновку, оскільки звільнення від сплати неустойки у цій справі випливає безпосередньо з пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12945,00 грн., яка складається з 3000,00 грн. основного боргу та 9945,00 грн. процентів.
В іншій частині позовних вимог, а саме щодо стягнення комісії у розмірі 1530,00 грн. та неустойки у розмірі 8500,00 грн., суд відмовляє.
Щодо доводів відповідача про те, що нею сплачено 25730,00 грн., суд зазначає, що зазначена сума складається з платежів, здійснених протягом виконання договору, які позивачем при формуванні розрахунку заборгованості враховані. Відповідачем не надано власного детального розрахунку, який би свідчив про повне погашення саме тих складових кредитної заборгованості, які суд визнав обґрунтованими.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності у відповідача непогашеної заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 12945,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з платіжним документом, наданим позивачем, при зверненні до суду ним сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Крім того, позивач просить стягнути витрати, пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення, у розмірі 150,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 12945,00 грн. із заявлених 22975,00 грн., що становить 56,34 % заявлених вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1500,10 грн.
Витрати, пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви у паперовій формі, підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 84,52 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 610, 625, 631,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 , адреса - м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором №23.04.2025-100001598 від 23.04.2025 року у розмірі 12945 гривень 00 копійок, судовий збір у розмірі 1500 гривень 10 копійок та витрати, пов`язані з направленням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі, у розмірі 84 гривні 52 копійки, а всього – 14529 (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 62 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 01.09.2026 року.
Головуючий Т.Є.Троян
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» - код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 , адреса - м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .