ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 911/2757/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Пічкур А.О.
за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «КІР»
на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026
у справі № 911/2757/18
за позовом Приватного підприємства «КІР»
до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
про стягнення 944183,03 гривень 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2019 у справі №911/2757/18 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Приватного підприємства «КІР» 506491,30 гривень заборгованості, 57823,26 гривень 3% річних, 379868,47 гривень та 14162,74 гривень витрат по сплаті судового збору.
19.06.2019 на виконання зазначеного рішення Господарським судом Київської області видано наказ.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2019, зокрема, звернено стягнення на грошові кошти в загальній сумі 958345,77 гривень , що належать Дочірньому підприємству «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах заборгованості останнього перед Дочірнім підприємством «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №910/15131/18, яке набрало законної сили 06.03.2019, на користь Приватного підприємства «КІР» в рахунок задоволення вимог Приватного підприємства «КІР» до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 506491,30 гривень заборгованості, 57823,26 гривень 3% річних, 379868, 47 гривень та 14162,74 гривень витрат по сплаті судового збору за наказом Господарського суду Київської області від 19.06.2019 № 911/2757/18. Визнано наказ Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі №911/2757/18 таким, що не підлягає виконанню.
14.08.2019 на виконання вказаної ухвали Господарським судом Київської області видано наказ.
Постановою старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправа Андрія Олександровича від 03.11.2020 відкрито виконавче провадження №63484134 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.08.2019 у справі № 911/2757/18 щодо стягнення з Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Приватного підприємства «КІР» заборгованості в розмірі 958345,77 гривень.
18.03.2026 від Приватного підприємства «КІР» надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій заявник просив зобов`язати керівника Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Проника Ореста Юрійовича подати до суду звіт про виконання ухвали Господарського суду Київської області від 08.08.2019 у справі №911/2757/18.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.03.2026 відмовлено у задоволенні вказаної заяви ПП «КІР».
Мотивами відмови стали висновки суду першої інстанції про те, що:
- норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів;
- на момент набуття Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» статусу божника в даній справі відносно нього існувала справа № 44/258-б про банкрутство та введено процедуру санації, а заявник не заявляв кредиторських вимог до боржника та не відомо чи заявлялись такі вимоги Дочірнім підприємством «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як кредитором;
- задля забезпечення законності, рівності прав кредиторів та ефективного відновлення платоспроможності боржника, всі кредиторські вимоги щодо боржника, який перебуває в процедурі санації, мають розглядатися керуючим санацією у межах справи про банкрутство;
- втручання суду, в провадженні якого не перебуває справа про банкрутство боржника, в діяльність такого боржника та діяльність керуючого санацією порушує законний порядок розгляду вимог кредиторів;
- заявник не позбавлений права звернутися із кредиторськими вимогами до керуючого санацією Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Кравчука Володимира Івановича в межах справи про банкротство №44/258-б.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ПП «КІР» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 26.03.2026 та задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява про встановлення судового контролю має бути подана скаржником в межах справи про банкрутство всупереч ст. 339 ГПК України, якою передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Сутність апеляційного перегляду полягає у наданні оцінки висновкам суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про встановлення судового контролю у спосіб зобов`язання надати звіт через призму аргументів скаржника про те, що суд дійшов помилкових висновків про віднесення вирішення питання про встановлення судового контролю до повноважень суду в провадженні, якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Частиною 1 статті 345-1 ГПК України передбачено, що суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах: 1) про захист ділової репутації; 2) що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 3) в інших спорах немайнового характеру.
Як вбачається з матеріалів справи боржник у цій справі є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, що свідчить про наявність у позивача права вимагати надати звіт про виконання судового рішення, з огляду на положення ч.4 ст.345-1 ГПК України, незалежно від характеру спору.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2011 порушено провадження у справі № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 відкрито процедуру санації щодо боржника, яка наразі триває.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №910/15131/18, яке набрало законної сили 06.03.2019 стягнуто з Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь Дочірнього підприємства «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 1396732,65 гривень боргу та 20950,98 гривень судового збору.
В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2019 у справі № 911/2757/18 звернено стягнення на грошові кошти в загальній сумі 958345,77 гривень, що належать Дочірньому підприємству «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах заборгованості останнього перед Дочірнім підприємством «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 у справі №910/15131/18.
Отже, на момент набуття заявником прав вимоги та набуття Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 33096517) статусу божника в даній справі відносно нього існувала справа № 44/258-б про банкрутство та була введена процедура санації.
21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Згідно зі статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) санація - система заходів, передбачених цим Кодексом, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою відновлення платоспроможності боржника, спрямованих на оздоровлення фінансово-господарського стану боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.
За змістом ст. 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу).
В силу пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
Здійснюючи тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, а також статті 339 ГПК України слід виходити із того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними, і під час їх співставлення із нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.
КУзПБ розширив юрисдикційність господарському суду спорів, стороною яких є боржник, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, визначивши за змістом статті 7 Кодексу критерій впливу на майнові активи боржника вирішальним при з`ясуванні питання щодо необхідності розгляду спору в межах справи про його банкрутство.
Тлумачення приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 7 КУзПБ свідчить, що у цих нормах законодавець, застосувавши категорії «справи у спорах з майновими вимогами», «майновий спір», «спір щодо майна» та залишивши перелік таких спорів відкритим, визначив передумови для реалізації судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, функції судового контролю щодо максимально широкого кола правовідносин за участю боржника та щодо його майна.
За приписами КУзПБ зміст судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства полягає у тому, що рішення чи дії боржника та третіх осіб, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.
Системне тлумачення пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, статті 7 КУзПБ приводить до висновку, що у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню питання судового контролю у виконавчих провадженнях за рішеннями стосовно боржника, виконання яких є можливим шляхом звернення стягнення на кошти чи інше його майно, незалежно від процесуальної форми звернення (скарга, заява, позов) заінтересованої особи щодо здійснення такого контролю.
Повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, щодо здійснення відповідного судового контролю поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Зазначені висновки, викладені зокрема у пунктах 143 - 148 постанови Верховного Суду від 13.04.2023 в справі № 910/21981/16.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 345-2 ГПК України звіт боржника про виконання судового рішення має містити у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про те, чи існують обставини, які ускладнюють виконання судового рішення боржником, які заходи вжито та вживаються боржником для їх усунення.
З огляду на викладене, хоча встановлення судового контролю у спосіб зобов`язання надати звіт про виконання рішення безпосередньо не призводить до наслідків зміни майнового стану боржника, проте вирішення цього питання (надання звіту) цілком доцільно також здійснювати в межах справи про банкрутство, адже предметом звіту мають бути відомості, про існування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.
Проте оцінка їх обґрунтованості безпосередньо залежить від дати порушення справи про банкрутство, стадії, на якій перебуває відповідне провадження, визначення категорії кредиторів (конкурсний, поточний), до якої відноситься скаржник, оцінки того, чи розповсюджується на вимоги скаржника дія мораторію, введеного в межах справи про банкрутство, оцінки положень плану санації на предмет спроможності призвести до відновлення платоспроможності боржника та виконання рішення суду, постановленого на користь скаржника, узгодження вимог скаржника із інтересами інших осіб, що мають бути враховані під час розгляду справи про банкрутство.
Отже, вимога про встановлення судового контролю, зокрема у спосіб зобов`язання боржника надати звіт про виконання судового рішення, не може не враховувати правове становище боржника, та розглядатися судом окремо, поза межами справи про банкрутство, адже такий підхід не відповідав би вимогам правової визначеності та передбачуваності відповідного судового рішення, та завданням господарського судочинства.
З огляду на положення КУзПБ, які передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, а також вже сталі висновки Верховного Суду про те, що ключовим у питанні віднесення до повноважень суду, що здійснює розгляд справи про банкрутство є пов`язаність розглядуваного питання із майновим станом боржника, виконанням ним зобов`язань перед кредиторами та іншими особами, віднесення питання про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке передбачає стягнення з боржника грошових коштів також має здійснюватися судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який вже здійснює загальний судовий контроль за діяльністю боржника в межах спеціальної процедури.
Отже, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих та правомірних висновків про відсутність підстав для задоволення заяви скаржника, а доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 269, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «КІР» залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі № 911/2757/18 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 03.07.2026. 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

П.В. Горбасенко