П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/23899/25
Провадження № 22-ц/4815/921/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:
В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2 користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 7000 (сім тисяч) грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше як по 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просила суд, при винесенні рішення, врахувати подану письмову відповідь на відзив відповідача.
В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача визнала частково, та не заперечила проти стягнення з її довірителя на користь позивачки аліменти в розмірі по 4500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з лютого 2026 року,оскільки у грудні та січні відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти в розмірі по 9000,00 грн. та 9045,23 грн. відповідно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення аліментів в сумі 5500 грн на кожну дитину, змінити рішення, стягнувши по 4500 грн щомісячно на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача та не надав належної оцінки поданим ним доказам щодо необхідності оренди житла і пов`язаних із цим витрат. Апелянт зазначає, що змушений орендувати квартиру через неможливість проживання за місцем реєстрації разом із батьками та сестрою, а тому щомісячно несе витрати на оренду і комунальні послуги. На його думку, стягнення аліментів у розмірі 5500 грн на кожну дитину поставить його у скрутне матеріальне становище. Вважає, що розмір аліментів по 4500 грн на кожну дитину є достатнім для забезпечення потреб дітей та відповідає його фінансовим можливостям. Також посилається на можливість виникнення в майбутньому додаткових обов`язків щодо утримання матері дітей. У зв`язку з цим просить змінити рішення суду в частині розміру аліментів та визначити їх у сумі 4500 грн на кожну дитину щомісячно.

Представник ОСОБА_2 – адвокат Ромашко Л.Г. у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що відповідач має достатні матеріальні можливості для сплати аліментів у визначеному судом розмірі, оскільки до звернення до суду добровільно сплачував на утримання дітей значно більші суми. Також вказує на недоведеність доводів апеляційної скарги щодо необхідності оренди житла, звертаючи увагу на недоліки поданого договору оренди та невідповідність зазначених у ньому відомостей іншим матеріалам справи. Вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дітей та вимогам закону.

Подані сторонами відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив фактично зводяться до доповнення відповідно апеляційної скарги та відзиву. Оскільки вони подані після закінчення встановлених законом і судом строків, колегія суддів залишає їх без розгляду.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2022 року.
Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 07 грудня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна Рівненська область Рівненський район місто Рівне, про що складено відповідний актовий запис №2145. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 07 грудня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна Рівненська область Рівненський район місто Рівне, про що складено відповідний актовий запис №2146. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року по цивільній справі №569/23903/25 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, розподіл судових витрат задоволено; шлюб між сторонами розірвано.

Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з приписами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частинами першою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частинами першою-третьою статті 89 вищезазначеного Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок щодо утримання дітей покладається на обох батьків у рівній мірі, а розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Врахувавши вік дітей, їхні інтереси, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також керуючись принципами справедливості, добросовісності й розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та визначив розмір аліментів у сумі 5500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
З виписки по банківському рахунку ОСОБА_2 вбачається, що за період з 05 лютого 2025 року по 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 здійснив перекази на її користь на загальну суму 127658,50 грн.
Згідно з довідкою ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_1 за період з березня по жовтень 2025 року отримав дохід у розмірі 194773,41 грн.
Доказів, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб чи інших обставин, передбачених статтею 182 СК України, що об`єктивно перешкоджають сплаті аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав оцінки договору оренди житла та іншим доказам, не спростовують правильності висновків суду.
Сам по собі факт оренди житла та пов`язані з цим витрати не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки такі витрати є наслідком особистого вибору відповідача щодо способу забезпечення своїх житлових потреб та повинні співвідноситися з його обов`язком належним чином утримувати дітей.
При цьому відповідач зареєстрований за іншою адресою, а належних і допустимих доказів того, що проживання за місцем реєстрації є об`єктивно неможливим, зокрема медичних документів щодо стану здоров`я його батька, матеріали справи не містять.
Хоча суд першої інстанції не навів окремих мотивів щодо відхилення посилань відповідача на необхідність оренди житла та пов`язані з цим витрати, колегія суддів перевірила відповідні доводи і дійшла висновку, що вони не вплинули на правильність вирішення спору.
Підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції, відсутні.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:         Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.