ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 11/47-1322

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 13.07.2026 (вх.№ 01-05/2293/26 від 13.07.2026)
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2026 (складена і підписана 07.07.2026, суддя Шумський І. П.) про повернення скарги від 03.07.2026
у справі №11/47-1322
за позовом прокурора Козівського району Тернопільської області в інтересах держави в особі Козівської міжрайонної державної податкової інспекції
до Виробничо-торгового товариства з обмеженою відповідальністю "Темп"
про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

Рух справи, процесуальні дії в суді першої інстанції.
У провадженні Господарського суду Тернопільської області (суддя Сидорук А.М.) перебувала справа №11/47-1322 за позовом прокурора Козівського району Тернопільської області в інтересах держави в особі Козівської міжрайонної державної податкової інспекції про стягнення з Виробничо-торгового товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" 6718,80 грн, з яких 6676,44 грн заборгованості із земельного податку та 42,36 грн пені.
Рішенням від 03.05.2007 у справі №11/47-1322 Господарський суд Тернопільської області позов задовольнив, стягнув з Виробничо-торгового товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" на р/р 34126999500282 в УДК в Тернопільській області МФО 838012, код 23588148, 6718,80 грн податкового боргу; в дохід державного бюджету України 102,00 грн державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
29.05.2007 Господарський суд Тернопільської області видав накази на примусове виконання вищевказаного рішення.
03.07.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" надійшла скарга від 03.07.2026 (вх.№5226 від 03.07.2026), у якій скаржник просив:
- поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення арешту на майно боржника у межах виконавчого провадження, яке розпочато на підставі виконавчого документа №11/47-1322;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення арешту на майно боржника у межах виконавчого провадження, яке розпочато на підставі виконавчого документа №11/47-1322;
- визнати незаконною бездіяльність Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника у межах виконавчого провадження, яке розпочато на підставі виконавчого документа №11/47-1322, та зобов`язати останніх вчинити дії щодо зняття (скасування) зазначеного арешту майна.
Скаргу від 03.07.2026 боржник обґрунтовує тим, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2007 у справі №11/47-1322 виконав у повному обсязі, виконавче провадження завершено, у зв`язку з чим підстав для продовження терміну дії арешту на майно боржника немає. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, враховуючи відсутність відкритих виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право боржника на мирне володіння своїм майном. Поряд із цим скаржник зазначив, що матеріали виконавчого провадження, яке розпочато на підставі виконавчого документа №11/47-1322, знищені, інформація в АСВП щодо виконавчого провадження відсутня, оскільки строк зберігання завершеного виконавчого провадження становить три роки. 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття. 
Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 07.07.2026 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" б/н від 03.07.2026 (вх.№5226 від 03.07.2026) на рішення державного виконавця Козівського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, бездіяльність Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі №11/47-1322 повернув скаржнику без розгляду на підставі ч. 5 ст. 340 ГПК України.
Ухвалу мотивовано тим, що скаргу подано без додержання вимог п. 9 ч. 3 ст. 340 ГПК України, а саме не вказано реквізитів оскаржуваних процесуальних документів органу ДВС та стягувачів, за вимогами яких було накладено арешт на майно боржника, розмір цих вимог та обставини погашення заявником боргу.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
13.07.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 13.07.2026, у якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2026 у справі №11/47-1322, що перешкоджає подальшому провадженню, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі п. п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ГПК.
Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою із неправильним тлумачення норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, яка суперечить принципам верховенства права, належного урядування, якості закону, юридичної визначеності, пропорційності та порушує право скаржника на справедливий суд.
В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним у скарзі від 03.07.2026 обставинам та, формально застосувавши положення процесуального закону, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для її повернення. 
На думку скаржника, зі змісту поданої скарги можливо чітко встановити предмет судового контролю, а саме: яке рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби оскаржуються, які вимоги заявлено, а також які права заявника, на його переконання, порушено. Водночас суд першої інстанції не встановив, що наведені у скарзі відомості є недостатніми для визначення предмета та меж її розгляду. Натомість підставою для повернення скарги суд визначив окремі недоліки її мотивувальної частини, які за своїм характером не перешкоджають розгляду скарги по суті. Такий підхід, на переконання скаржника, свідчить про надмірний формалізм у застосуванні процесуальних норм, не відповідає принципам пропорційності та справедливого судочинства і призводить до необґрунтованого обмеження права особи на доступ до суду.
Скаржник також вказав на те, що матеріали виконавчого провадження, яке розпочато на підставі виконавчого документа №11/47-1322, знищені; інформація в АСВП щодо виконавчого провадження відсутня; заборгованість за виконавчим документом погашена, а отже подальше існування накладеного арешту є безпідставним обтяженням його майна та порушує його право власності.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" у справі №11/47-1322 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.
Ухвалою від 20.07.2026 колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №11/47-1322 та призначила апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Матеріали скарги б/н від 03.07.2026 у справі №11/47-1322 надійшли до апеляційного господарського суду 30.07.2026. 
Учасники справи та заінтересовані особи правом подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не скористалися.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 2 ст. 273 ГПК України).
У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії: головуючого судді Прядко О.В. з 06.08.2026 до 21.08.2026, суддів Рима Т.Я. та Манюка П.Т. з 03.08.2026 до 21.08.2026, повна постанова складена та підписана у перший робочий день після їхнього виходу з відпустки – 24.08.2026. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
У п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування місцевим господарським судом норм права під час постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства є (п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Законом України "Про виконавче провадження").
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, інших посадових осіб органів державної виконавчої служби та приватних виконавців під час виконання судових рішень врегульовано розділом VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ГПК України.
Так, відповідно до приписів ст. ст. 339, 339-1 ГПК України, судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту скарги, передбаченим положеннями ст. 340 ГПК України. Зокрема, скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч. 2). Скарга повинна містити, серед іншого, викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги (п. 9 ч. 3). Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (ч. 5).
Колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення скарги з огляду на недотримання вимог п. 9 ч. 3 ст. 340 ГПК України.
Колегія суддів виходить із того, що процесуальні приписи мають застосовуватися не ізольовано, а з урахуванням принципів господарського судочинства, насамперед розумності, пропорційності та забезпечення права на судовий захист. Процесуальна форма покликана забезпечити належний розгляд справи, а тому її застосування не повинно набувати ознак надмірного формалізму, якщо це призводить до необґрунтованого обмеження доступу особи до суду або унеможливлює здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.
Застосування процесуальних норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на справедливий судовий захист.
Колегія суддів зауважує, що у даному випадку суд першої інстанції, повертаючи скаргу, не врахував, що відсутність у боржника відомостей щодо реквізитів процесуальних документів органу державної виконавчої служби, стягувачів, розміру вимог та інших обставин виконавчого провадження була зумовлена об`єктивними причинами, які не залежали від його волі, зокрема знищенням матеріалів виконавчого провадження після спливу строків зберігання та відсутністю відомостей про відповідне виконавче провадження в АСВП. Відтак вимога про зазначення у скарзі відомостей, які фактично є недоступними для заявника, свідчить про покладення на нього надмірного процесуального тягаря і створює необґрунтовану перешкоду у реалізації права на судовий захист. 
Хоча право на доступ до суду не є абсолютним та може зазнавати процесуальних обмежень, однак такі обмеження є допустимими лише за умови, що вони не позбавляють це право його сутності, переслідують легітимну мету та є пропорційними поставленій меті. Застосування процесуальних норм у спосіб, що зводиться до надмірного формалізму та перешкоджає розгляду справи по суті, є несумісним із завданнями господарського судочинства та гарантіями ефективного судового захисту.
Отже, саме по собі ненаведення у скарзі окремих відомостей, отримання яких є об`єктивно неможливим для скаржника, не може бути достатньою та безумовною підставою для її повернення. Вирішуючи питання про прийняття скарги до розгляду, суд повинен оцінити наведені заявником обставини у їх сукупності та з`ясувати, чи перешкоджає відсутність таких відомостей встановленню предмета оскарження, меж судового розгляду та здійсненню судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Якщо відсутність відповідних відомостей зумовлена об`єктивними причинами та не унеможливлює розгляд скарги по суті, суд не вправі застосовувати наслідки у вигляді її повернення виключно з формальних підстав. За необхідності суд має використати передбачені процесуальним законом засоби для з`ясування відповідних обставин та забезпечити ефективний судовий захист, уникаючи надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення скарги без розгляду скаржнику, безпідставно застосувавши ч. 5 ст. 340 ГПК України, що призвело до необґрунтованого обмеження права скаржника на судовий контроль за діями державного виконавця та органів державної виконавчої служби.
Отже доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (п. 9 ч. 3, ч. 5 ст. 340 ГПК України) є обґрунтованими та спростовують правильність висновку суду щодо повернення скарги від 03.07.2026 (вх.№5226 від 03.07.2026) без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 ГПК України унормовано, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 13.07.2026 та скасування ухвали Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2026 у справі №11/47-1322 з направленням справи до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 03.07.2026 (вх.№5226 від 03.07.2026).

Розподіл судових витрат.
З огляду на скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України апеляційним судом не здійснюється. 

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 280, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 13.07.2026 (вх.№ 01-05/2293/26 від 13.07.2026) задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2026 у справі №11/47-1322 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Козівський завод "Темп" від 03.07.2026 (вх.№5226 від 03.07.2026).
3. Матеріали справи №11/47-1322 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.