Справа № 420/41518/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати Постанову про заборону в`їзду в Україну прийняту 04 жовтня 2025 року старшим зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (тип Б” відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип Б) головним сержантонтом ОСОБА_2 про заборону громадянину Республіки Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статі, тимчасово не працюючого, паспорт громадянина НОМЕР_4 , виданий 24.06.2025 року, орган що видав 597884, в`їзд в Україну строком на 10 (десять) років , яку рахувати з 25.03.2027 по 24.03.2037 року включно;
визнати протиправною та скасувати Постанову про заборону в`їзду в Україну прийняту 06 листопада 2025 року начальником групи організації адміністративного провадження відділу адміністративно – юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_5 прикордонного загону капітаном юстиції ОСОБА_3 про заборону громадянину Республіки Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статті, тимчасово не працює, паспорт громадянина Республіки Молдови серії НОМЕР_6 виданий 24.06.2025 року, органом ASP, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.
Даний позов в інтересах позивача подано та підписано адвокатом Бєловою Родікою Володимирівною, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ №1172692.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 є громадянином Молдови, має діючу посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , видану 15.12.2017 року, органом 4801; перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , спільно виховують дитину – доньку: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , що свідчить про правовий зв`язок позивача з Україною та пояснює причини його перебування в Україні. Позивач з сім`єю проживають у АДРЕСА_3 . Повертаючись до своєї сім`ї на територію України з Республіки Молдова, згідно з вимогами статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №380863 від 04.10.2025 року, відділенням інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_5 прикордонного загону, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а саме: 03.10.2025 р. о 07 год 10 хв. Прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку Петрівське (Укра)-Ісерлія (РМ) на відстані 15 м. від лінії державного кордону в регіоні прикордонного знаку №0714101 виявлено та затримано гр. Молдови ОСОБА_1 , який здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Молдови в Україну поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку, чим порушив ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року. Також, відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №006502Е від 03.10.2025 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 , здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республікою Молдова в Україну поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку, чим вчинив умисне невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 року з 26.03.2022 по 24.03.2027, про яку йому було доведено посадовою особою Державної прикордонної служби України, вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною статті 203-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Протоколи та постанова складалися у Підгірному по вул. Центральній, 92 Болградського району, Одеської області, коли ОСОБА_1 перебував в спец приміщенні віпе « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». У позові стверджується, що ОСОБА_1 не здійснював жодного адміністративного правопорушення, не маючи потреби в цьому, оскільки має постійну посвідку на проживання на території України і законне право для перетину кордону України. Позивач не розуміє української мови та не володіє нею, жодних прав йому роз`яснено не було, перекладача не залучено, отже ОСОБА_1 не розумів зміст жодного документу, який було складено, він піддавався тортурам, оскільки в нього були вилучені усі особисті речі та телефон, він не зміг зателефонувати своєму адвокату, протягом 3 (трьох) днів позивача незаконно утримували невідому люди, возили по сусіднім прикордонним пунктам, не давали води, їжі, а також можливості здійснити необхідні життєдіяльні функції. ОСОБА_1 примусили підписати документи, які він навіть не читав та не розумів. Жодних процесуальних документів ОСОБА_1 вручено не було, ані протоколів, ані постанов, ані рішень про заборону в`їзду на територію України. Про вказані документи позивач дізнався від свого адвоката Бєлової Р.В., після того як вона зробила адвокатські запити.
04 жовтня 2025 року посадовою особою відповідача було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статі, тимчасово не працюючого, паспорт громадянина НОМЕР_4 , виданий 24.06.2025 року, орган що видав 597884, строком на 10 (десять) років, яку рахувати з 25.03.2027 по 24.03.2037 року включно. Вказане рішення прийняте на підставі частини 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, п.п. 3, п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - Інструкція), затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, у зв`язку з незаконним перетином державного кордону з Республіки Молдова в Україну поза пунктами пропуску через державний кордон.
06 листопада 2025 року посадовою особою відповідача було прийнято Постанову (рішення) про заборону громадянину Республіки Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статті, тимчасово не працює, паспорт громадянина Республіки Молдови серії НОМЕР_6 виданий 24.06.2025 року, органом ASP, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки на підставі частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, п.п. «Г», п. 2.1 Інструкції, у зв`язку з невиконанням постанови про накладання адміністративного стягнення від 03.10.2025 №006502E у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, винесену 03.10.2025 року старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Серпневе» за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. 203-1 КУпАП.
Вважаючи протиправними зазначені постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Доводи позову мотивовані тим, що оскаржені рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну від 04.10.2025 року та від 06.11.2026 року прийняті за відсутності позивача та після його повернення до республіки Молдова, відсутні будь-які докази того, що рішення та постанова надавались ОСОБА_1 взагалі та його рідною мовою або їх було йому оголошено; відсутня постанова у справі щодо незаконного перетину державного кордону з Республіки Молдова в Україну поза пунктами пропуску через державний кордон та, окрім того, ОСОБА_1 оскаржується постанова за ст. 203-1 КУпАП. Таким чином, підстави на які посилається відповідач, що стали причиною для прийняття рішення та постанови про заборону в`їзду є необґрунтованими та непідтверджені доказами, що виключає правомірність такого рішення.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України. Позивачу роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунуті шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату/доплату судового збору за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру, у розмірі 1211,20 грн.
23.12.2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків позову, до якої додано квитанцію №2524-1215-6776-4630 від 23.12.2025 року про сплату судового збору у розмірі 1211, 00 грн.
Ухвалою суду від 01.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.
Також цією ухвалою суд витребував від військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) усі матеріали, які слугували підставою прийняття оскаржених постанов про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року та 06.11.2025 року, якими громадянину Республіки Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статті, тимчасово не працює, паспорт громадянина Республіки Молдови серії НОМЕР_6 виданий 24.06.2025 року, органом ASP, заборонений в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.
12.01.2026 року відповідачем за допомогою системи “Електронний суд” подано відзив на позовну заяву з додатками. 
Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що відповідно до п. 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про прикордонний контроль», процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон. 24 березня 2022 року постановою НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України позивачу було заборонено в`їзд в Україну на 5 років за незаконний перетин кордону. За таких обставини посадові особи в/ч НОМЕР_2 виконали приписану чинним законодавством дію щодо заборони в`їзду позивачу, оскільки ним умисно не виконано попереднє рішення про заборону в`їзду. Позивач вчинив такий епізод вдруге, разом із злісною непокорою прикордонному наряду, що підтверджується рішенням Тарутинського районного суду від 20 травня 2025 року у справі № 514/566/22. Після цього, 03 жовтня 2025 року позивача було виявлено на ділянці відповідальності в/ч НОМЕР_2 як такого, який знову незаконно перетнув державний кордон, і заборонено в`їзд на 10 років (додаток 4) у відповідності до абзацу 6 пункту 2.3. Інструкції № 946, оскільки позивач умисно не виконав рішення НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 березня 2022 року. Іншого варіанту поведінки окрім прийняття постанови від 04.10.2025 року про заборону в`їзду строком на 10 років у в/ч НОМЕР_2 не було, оскільки саме такий спосіб передбачений абз. 6 пункту 2.3. Інструкції № 946 та ч. 3 статті 13 Закону № 3773-VI. 
Щодо підстав прийняття постанови про заборону в`їзду від 06.11.2025 року відповідач пояснював, що позивач не виконав вимоги постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 203-1 КУпАП від 03 жовтня 2025 року № 006502Е та не сплатив штраф, у зв`язку з чим на підставі частини 1 статтi 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «ґ», пункту 2.1. Інструкції № 946 було прийнято рішення від 06.11.2025 року про заборону в`їзду строком на 3 роки. Дану постанову позивач не оскаржував, тому вона набрала законної сили та підлягала виконанню, але виконана не була, що і є складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 203-1 КУпАП. В свою чергу, адміністративна справа № 514/1562/25, що перебуває в провадженні Тарутинського районного суду Одеської області, стосується притягнення позивача до відповідальності за частиною 1 статті 204-1 КУпАП, яку на відміну від справи за статтею 203-1 має розглядати районний суд (стаття 221 КУпАП) отже хід розгляду справи № 514/1562/25 жодним чином не впливає на набрання законної сили постановою від 03 жовтня 2025 року № 006502Е, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 203-1 КУпАП. Таким чином, постанова від 06 листопада 2025 року про заборону в`їзду строком на 3 роки є законною та такою що винесена в межах повноважень у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Що стосується доводів позивача щодо не володіння українською мовою та неможливість надавати пояснення та розуміти суть встановлених порушень відповідач зазначив, що позивач в поясненнях написав що володіє російською мовою, якою володіють також представники в/ч НОМЕР_2 , тому окрім зачитування прав і постанови українською мовою продублювали дану інформацію російською мовою, отже твердження позивача про те що він не зрозумів суть вказаного є безпідставними. Позивач зазначає що проживає в Україні як мінімум з 2017 року (рік видачі посвідки на постійне проживання), отже досить сумнівним є те, що він взагалі не володіє українською мовою. Таким чином, позивач на момент вчинення правопорушення достеменно знав про наявність попереднього рішення НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 березня 2022 року, знав про вчинене ним незаконне перетинання кордону 20 травня 2022 року (предмет розгляду у справі № 514/566/22), та в третій раз 03 жовтня 2025 року вчинив ще один незаконний перетин кордону, тобто позивач свідомо систематично порушує законодавство України в сфері перетинання кордону та статусу іноземців.
Отже, прийняті рішення, на переконання відповідача, є законними та обґрунтованими.
26.01.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив.
У відповіді на відзив сторона позивача заперечувала щодо не виконання попереднього рішення НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 березня 2022 року про заборону в`їзду позивачу в Україну на 5 років за незаконний перетин кордону. Зазначено, що згадану постанову ОСОБА_1 не отримував і про її існування дізнався з відповіді на адвокатський запит адвоката Бєлової Р.В. 27.10.2025 року Державної прикордонної служби України, а саму постанову адвокат отримала після виконання повторного адвокатського запиту 31 грудня 2025 року. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 отримував Постанову про заборону в`їзду на Україну від 24.03.2022 року відповідачем не надано.
Щодо правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП представник позивача зазначив, що адміністративна справа №514/1562/25 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУПАП стосовно громадянина Молдови ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) перебуває у провадженні Тарутинського районного суду Одеської області та рішення у справі наразі не ухвалене.
Щодо невиконання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 203-1 КУпАП від 03 жовтня 2025 року № 006502Е, що слугувало підставою прийняття постанови про заборону в`їзду від 06.11.2025 року, представник позивача зазначив, що 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бєлова Р.В., подав до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.10.2025 року 0006502Е за ст.203-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 штрафу у розмірів 1700 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2025 року відкрито провадження у справі № 495/9424/25, та рішення у справі наразі не ухвалене.
Згідно відповіді на відзив, позивач не визнає, що йому були роз`яснені права, надруковані українського мовою на другому аркуші протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі право користуватися послугами адвоката і перекладача. Підпис ОСОБА_1 під цим друкованим переліком прав українською мовою без перекладу не свідчить, що йому вони були дійсно роз`яснені і зрозумілі. 
У відповіді на відзив сторона позивача наполягає, що ОСОБА_1 не порушував чинного законодавства, оскільки мав законне право на постійне проживання на території України та не перетинав незаконно державний кордон України з Молдовою та за відсутності даних про будь які його дії, що б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, вважає, що органи державної прикордонної служби необґрунтовано прийняли оскаржені рішення.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили. 
Ухвалою суду від 01.04.2026 року зупинено провадження у справі № 420/41518/25 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 495/9424/25.
Ухвалою суду від 14.09.2026 року поновлено провадження у справі № 420/41518/25. 
З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Республіки Молдова, в Україні документований Посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою 15.12.2017 року, підстава 03/01, орган, що видав, - 4801.
24.03.2022 року начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_7 прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловіча, одружений, проживає: АДРЕСА_1 . Документований закордонним паспортом громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_9 , виданий 21.09.2021 року AGENTIA SERVICII PUBLICE, - строком на 5 (п`ять) років з 24.03.2022 року по 24.03.2027 року.
Підставою для заборони в`їзду зазначено: п. 1 ч. 1 ст. 13, п. 2 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 24.03.2022 року Болградським районним судом Одеської області даного громадянина визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 статті 204-1 КУпАП.
Доказів оскарження цієї постанови позивачем не надано. Суд зауважує, що правомірність вказаної постанови також не є предметом розгляду у даній справі. 
04.10.2025 року старшим зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби (« ІНФОРМАЦІЯ_1 » тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_5 прикордонного загону прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіка Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статті, тимчасово не працює, паспорт громадянина Республіки Молдови серії НОМЕР_6 , виданий 24.06.2025 року, орган, що видав, 597884, терміном на 10 (десять) років, яку рахувати з 25.03.2027 по 24.03.2037 року включно.
Постанова затверджена начальником НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України 04.10.2025 року
Підставою для заборони в`їзду зазначено: ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт 3 пункту 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, у зв`язку з незаконним перетином державного кордону з Республіки Молдова в Україну поза пунктами пропуску через державний кордон, що виявлено ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
06.11.2025 року начальником групи організації адміністративного провадження відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_5 прикордонного загону прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статі, тимчасово не працює, паспорт громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_6 , виданий 24.06.2025, органом ASP, строком на три роки.
Постанова затверджена начальником НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України 06.11.2025 року.
Підставою для заборони в`їзду зазначено: ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт «ґ» пункту 2.1 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946. Вказаний громадянин під час попереднього перебування на території України не виконав постанову про накладення адміністративного стягнення №006502Е у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн., винесену 03.10.2025 старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Серпневе» за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 203-1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановами про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року та від 06.11.2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1).
Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації (ч. 2).
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3).
Стаття 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає документи для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства.
Зокрема, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 15 Закону, в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. 
Стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.
Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:
в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю;
якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;
якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;
якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;
якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;
якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.
Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
У відповідності з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в`їзд в Україну, при спробі в`їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.
У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті пропуску через державний кордон України до їх повернення.
Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в`їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.
Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Таким іноземцям та особам без громадянства органами охорони державного кордону забороняється в`їзд в Україну строком на п`ять років. Відомості про них в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», однією з основних функцій Державної прикордонної служби України є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення. 
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль здійснюється щодо: 
1) осіб, які перетинають державний кордон; 
2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 
3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль включає:
1) перевірку документів;
2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів;
3) виконання доручень уповноважених державних органів України;
4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України;
5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон;
6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом, зокрема:
1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням;
2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин;
3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних, ін.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються:
1) у пунктах пропуску через державний кордон;
2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті;
3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.
Стаття 6 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає загальні процедури прикордонного контролю.
Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
За приписами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон (ч. 2).
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Паспортні та інші документи осіб перевіряються в кабінах паспортного контролю, на смугах руху транспорту, у контрольних павільйонах, службових приміщеннях пунктів пропуску через державний кордон чи безпосередньо в транспортних засобах (ч. 3).
З метою виявлення потенційних загроз національній безпеці України, підвищення рівня авіаційної безпеки, завчасного виявлення осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду чи ухиляються від відбуття кримінальних покарань, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють обробку наданих перевізниками даних реєстрації пасажирів. За ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів перевізники несуть відповідальність, визначену законом (ч. 4).
Стаття 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:
1) наявності в нього дійсного паспортного документа;
2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;
3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;
4) підтвердження мети запланованого перебування;
5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку;
6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.
Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:
1) наявності в нього дійсного паспортного документа;
2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.
У відповідності з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:
1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;
2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;
3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 затверджена Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі – Інструкція №946), яка визначає порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець).
Відповідно до підпунктів “ґ” та “є” пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:
ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;
є) якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.
Відповідно до пункту 7.1 та 7.3 розділу VІІ Інструкції №946, 7.1. орган охорони державного кордону, яким прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, протягом години з часу його прийняття телеграмою інформує про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про іноземця, якому заборонено в`їзд в Україну. Формування баз даних про осіб, яким органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, обробка цієї інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) здійснюються Головним центром оброблення спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю „Гарт-1” Державної прикордонної служби України, яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю „Гарт-1” Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 № 810, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.11.2008 за № 1086/15777.
З аналізу вищенаведених приписів законодавства щодо охорони державного кордону слідує, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.
Предметом спору у зазначеній справі є правомірність постанов про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року та від 06.11.2025 року громадянину Республіки Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документованому Посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .
Щодо постанови про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року.
Судом встановлено, що підставою прийняття відповідачем постанови про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року слугували наступні обставини.
03.10.2025 о 07:10 прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на напрямку Петрівськ (Укр) - Іссерлія (PM) на відстані 15 м від лінії державного кордону в районі прикордонного знаку № 0714/01 виявлено та затримано гр.Республіки Молдова ОСОБА_1 , ( ОСОБА_7 ), який здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Молдова в Україну поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку, про що складний Протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №010316Е від 03.10.2025 року про вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 203-1 КУпАП, щодо умисного невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну терміном з 26.03.22 по 24.03.27р. про яку йому було доведено посадовою особою Державної прикордонної служби України.
Постановою про накладення адміністративного стягнення №006502Е від 03.10.2025 року, ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) визнано таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною - статті 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
04.10.2025 року Інспектор прикордонної служби 3 категорії - дозиметрист групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) подав Рапорт начальнику відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), яким доповідав, що 03.10.2025 року о 07:10 виявлено та затримано гр.Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на напрямку Іссерлія (РМ) Петрівськ (Укр), який здійснив незаконний перетин Державного кордону України з Республіки Молдова в Україну поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку, чим вчинив умисне невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну терміном з 26.03.22 по 24.03.27р, про яку йому було доведено посадовою особою Державної прикордонної служби України. Своїми діями даний громадянин вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 203-1 КУпАП. По даному випадку здійснено доповідь по лінії ЦУС. Гр. Республіки Молдова ОСОБА_9 було доставлено до приміщення віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для складання протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП.
Також 04.10.2025 року стосовно гр. Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), складений Протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №380863 про вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП стосовно гр. Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ) передані до Тарутинського районного суду Одеської області, справа № 514/1562/25.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 17.03.2026 року у справі № 514/1562/25, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 ч.1 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 380863 від 04.10.2025 року закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.
Вирішуючи спір щодо правомірності постанови про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року, суд зазначає, що за наявності чинної та діючої постанови про заборону позивачу в`їзду в Україну від 24.03.2022 року, прийнятої начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_7 , строком на 5 (п`ять) років з 24.03.2022 року по 24.03.2027 року, прийнята відповідачем постанова від 04.10.2025 року про заборону в`їзду в Україну позивачу строком на 10 (десять) років з 25.03.2027 по 24.03.2037 року є законною та обґрунтованою.
Так, згідно приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Отже, за наявності станом на 04.10.2025 року стосовно позивача чинного рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на п`ять років та невиконання цього рішення позивачем (здійснено спробу перетину державного кордону України), відсутні підстави для визнання протиправною постанови від 04.10.2025 року про заборону позивачу в`їзду в Україну на десять років. 
Суд зазначає, що доказів оскарження постанови про заборону позивачу в`їзду в Україну від 24.03.2022 року до суду не надано. При цьому, правомірність вказаної постанови також не є предметом розгляду у даній справі, як і питання щодо порядку її доведення до відома позивача. Тому суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що позивачу не було відомо про існування постанови про заборону в`їзду в Україну від 24.03.2022 року, як доказу протиправності постанови від про заборону в`їзду в Україну від 04.10.2025 року. 
Щодо постанови про заборону в`їзду в Україну від 06.11.2025 року.
Судом встановлено, що підставою прийняття відповідачем постанови про заборону в`їзду в Україну від 06.11.2025 року слугувало те, що під час попереднього перебування на території України позивач не виконав постанову про накладення адміністративного стягнення №006502Е у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн., винесену 03.10.2025 старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Серпневе» за вчинення адміністративного, відповідальність за яке передбачена ст. 203-1 КУпАП.
Позивач оскаржив постанову про накладення адміністративного стягнення №006502Е від 03.10.2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, у провадженні якого перебувала справа № 495/9424/25.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2026 року по справі № 495/9424/25, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 03.10.2025 року №0006502E про накладення на ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 штрафу у розмірі 1700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП. Дата набрання законної сили: 04.08.2026.
Пунктом 8.3 Інструкції № 946 передбачено, що у разі припинення обставин, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну відповідно до розділу V цієї Інструкції за невиконання рішень про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України:
а) орган охорони державного кордону, який прийняв рішення про заборону в`їзду в Україну, невідкладно:
виносить постанову про скасування заборони в`їзду в Україну (додаток 7);
вживає заходів, передбачених абзацом другим підпункту «а» пункту 8.2 цього розділу;
б) орган охорони державного кордону, уповноваженою посадовою особою якого виявлено під час здійснення прикордонного контролю особу, щодо якої прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну іншим органом охорони державного кордону, негайно:
письмово повідомляє відповідний орган охорони державного кордону про виявлення таких обставин;
надсилає копію документа, що підтверджує сплату штрафу (за наявності);
в) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає відповідну інформацію з баз даних після надходження повідомлення від органу охорони державного кордону, яким скасовано заборону в`їзду в Україну.
У разі скасування іноземцю заборони в`їзду в Україну відповідно до цього пункту особа вважається такою, що не має заборони в`їзду в Україну та не порушила рішення про заборону в`їзду.
Враховуючи, що підставою прийняття відповідачем постанови про заборони в`їзду в Українку від 06.11.2025 року було невиконання позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення №006502Е від 03.10.2025 року, яка скасована у судовому порядку, то обставини, які стали причиною для заборони в`їзду в Україну на три роки припинили існування. 
Тобто, вважається, що позивач не є таким, що не виконав постанову про накладення адміністративного стягнення №006502Е від 03.10.2025 року. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови від 06.11.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на три роки.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. 
При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за ставкою для адміністративного позову немайнового характеру за кожну вимогу немайнового характеру (1211,20х2). 
Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Доказів понесення інших судових витрат на дату ухвалення рішення позивачем не надано. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування постанов – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від 06.11.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на три роки.
У іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України. 

Суддя А.А. Радчук