ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/6067/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року (повне судове рішення складено 23 березня 2026 року) у справі № 200/6067/25 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 5 червня 2025 року № 21660/03-16;
- зобов`язати Управління зарахувати позивачу до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період роботи з 22 серпня 1992 року до 10 лютого 1998 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне. 
27 травня 2025 року позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 204950026119 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
У рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 8 місяців 2 дні, а пільговий стаж роботи (за Списком № 2) складає 6 років 5 місяців 26 днів.
Із наданого відповідачем розрахунку РС-право вбачається, що пенсійним органом не було зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1998 року.
Позивач зазначає, що факт її роботи на посадах, які віднесені до Списку № 2, підтверджуються записами в трудовій книжці, довідками з місця роботи та копіями наказів по підприємству.
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , позивач з 1 серпня 1992 року працювала хіміком ЦЗЛ до моменту звільнення за власним бажанням 8 серпня 2007 року.
Право на зарахування спірного періоду роботи позивача до її пільгового стажу підтверджено наказом № 32-ок від 1 липня 1992 року; наказом № 33 від 1 серпня 1992 року та додатком № 1 до нього, наказом № 44 від 11 лютого 2003 року; наказом № 178 від 28 травня 2004 року та довідкою «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 24/04 від 6 травня 2025 року.
Позивач вважає, що не зарахування спірного періоду до її пільгового стажу відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 є неправомірним, як наслідок, є неправомірним і спірне рішення, яким фактично порушено право позивача на отримання пенсії (а.с. 1-10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 4 травня 2025 року № 204950026119, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Управління зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1998 року та призначити їй пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з 4 березня 2025 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вік позивачки на дату звернення - 55 років 02 місяці 09 днів.
Страховий стаж складає - 37 років 08 місяців 02 дні.
Пільговий стаж за Списком № 2 склав — 06 років 05 місяців 26 днів.
Період роботи з 22.08.1992 по 10.02.1998 не враховано до пільгового стажу за Списком № 2, оскільки атестацію робочого місця проведено наказом по підприємству № 33 від 11.02.1998.
Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 04.05.2025 прийнято рішення № 204950026119 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Право на отримання пенсії позивачка набуде по досягненні 57 річного віку - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивачки надіслав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, паспорт НОМЕР_2 від 15 березня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 11-18, 66-69).
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі –ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 63).
Як встановлено судом, 27 травня 2025 року позивач звернулась (відповідно до відмітки на заяві - ПОВТОРНО) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (зареєстровано за № 3470).
Відповідно до розписки-повідомлення, до заяви позивач додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 19 квітня 1999 року довідку № 26/04 від 26 травня 2025 року; паспорт НОМЕР_2 від 15 березня 1998 року; диплом про навчання НОМЕР_4 від 17 червня 1992 року; довідку № 23/04 від 6 травня 2025 року; довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремих категорій працівників № 24/04 від 6 травня 2025 року; копію наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № 48/ОК від 1 жовтня 1991 року; свідоцтво про народження № НОМЕР_5 від 22 вересня 1970 року; (а.с. 76-77, 66-71, 94-95).
Відповідно до наданих відповідачем матеріалів з пенсійної справи позивача, пенсійним органом під час розгляду заяви ОСОБА_1 розглядались (враховувались) також наступні документи: трудова книжка серії НОМЕР_1 від 1 жовтня 1991 року; довідка від 3 квітня 2025 року (вих. № 39-15-дов) про зміну назви установи; пояснювальний лист від 26 травня 2025 року (вих. № 26/04); наказ від 1 жовтня 1991 року № 48/ОК; наказ від 2 грудня 1991 року № 59-ОК; наказ від 1 липня 1992 року № 32-ОК; наказ від 25 грудня 1992 року № 281; наказ від 11 лютого 1998 року № 33; наказ від 11 лютого 2003 року № 44; наказ від 28 травня 2004 року № 178 м. Харків (а.с. 72-75, 84-93, 96).
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 1 жовтня 1991 року, позивач:
• з 1 жовтня 1991 року по 30 листопада 1991 року працювала на Харківському підприємстві по виробництву бактерійних препаратів в центральній заводській лабораторії (ЦЗЛ) лаборантом 3 розряду (записи №№ 2-3);
• з 1 грудня 1991 року по 31 липня 1992 року працювала на Харківському підприємстві по виробництву бактерійних препаратів в ЦЗЛ лаборантом 3 розряду (записи №№ 3-4);
• з 1 серпня 1992 року по 31 грудня 1992 року працювала на Харківському підприємстві по виробництву бактерійних препаратів хіміком ЦЗЛ (записи №№ 4-6);
(Наказом по підприємству № 24 від 23 січня 1992 року Харківське підприємство по виробництву бактерійних препаратів перейменовано у Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК»);
• з 1 січня 1993 року по 31 травня 2004 року працювала на Харківському підприємстві по виробництву Імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК» хіміком цехової лабораторії хімічного контролю (ЦЛХК) (записи №№ 6-7);
(Наказом по підприємству № 30 від 10 лютого 1997 року Харківське орендне підприємство по виробництву Імунобіологічних препаратів «БІОЛІК» перейменовано в Закрите акціонерне товариство «Харківське підприємство по виробництву Імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК»);
• з 1 червня 2004 року по 31 серпня 2005 року працювала в Закритому акціонерному товаристві «Харківське підприємство по виробництву Імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК» начальником ЦЛХК (записи №№ 7-8);
• з 1 вересня 2005 року по 8 серпня 2007 року працювала в Закритому акціонерному товаристві «Харківське підприємство по виробництву Імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК» заступником директора по науці (записи №№ 8-9) (а.с. 19-30, 72-75).
У трудовій книжці також містяться відомості про те, що наказами по підприємству № 33 від 11 лютого 1998 року та № 44 від 11 лютого 2003 року робочі місця, на яких працювала позивач, атестовані за умовами за Списком № 2 (а.с. 30, зв.бік а.с. 75).
Згідно із дипломом серії НОМЕР_4 від 17 червня 1992 року та довідки від 3 квітня 2025 року (вих. № 39-15-дов), виданої Національним фармацевтичним університетом, позивач з 1987 року по 17 червня 1992 року навчалась в Харківському фармацевтичному інституті за спеціальністю фармація і їй присвоєна кваліфікація «провізор» (а.с. 70).
Відповідно до матеріалів справи, наказом директора Харківського підприємства по виробництву бакпрепаратів від 1 жовтня 1991 року № 48/ОК, ОСОБА_1 прийнято на роботу тимчасово з 1 жовтня 1991 року по 30 листопада 1991 року в центральну заводську лабораторію лаборантом 3-го розряду, зі шкідливими умовами праці (а.с. 37-38, 84).
Наказом Харківського підприємства по виробництву бакпрепаратів від 2 грудня 1991 року № 59-ОК ОСОБА_1 переведено з 1 грудня 1991 року на постійну роботу в центральну заводську лабораторію лаборантом 3 розряду зі шкідливими умовами праці (а.с. 39-40, 85).
Наказом Харківського підприємства «БІОЛІК» від 1 липня 1992 року № 32-ОК ОСОБА_1 , лаборанта ЦЗЛ, переведено з 1 серпня 1992 року на посаду хіміка ЦЗЛ; диплом про ХДФІ (а.с. 41, 86).
Наказом Закритого акціонерного товариства «Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних і лікарських препаратів «БІОЛЕК» від 28 травня 2004 року № 178 м. Харків, «Про внесення змін в штатний розклад», на підставі результатів атестації керівників, спеціалістів і службовців ЗАТ «БІОЛЕК», наказ № 137 від 20 квітня 2004 року, - з 1 червня 2004 року ОСОБА_1 , хіміка цехової лабораторії хімічного контролю, переведено на посаду керівника лабораторії цехової лабораторії хімічного контролю з окладом 1 089,00 грн, надбавка за шкідливі умови праці 87 грн. Підстава: службова записка завідуючого директора по якості та науковій роботі і по результатам атестації робочих місць (наказ № 44 від 11 лютого 2003 року) (а.с. 48, 92).
Згідно з довідкою від 6 травня 2025 року № 24/04 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», виданої директором Акціонерного товариства «БІОЛІК», позивач працювала повний робочий день в Закритому акціонерному товаристві «Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК» на посаді:
- лаборанта 3 розряду з 1 жовтня 1991 року (згідно Наказу про прийняття на роботу від 1 жовтня 1991 року № 48/ОК) по 31 липня 1992 року (згідно Наказу про переведення від 1 липня 1992 року № 32-ок);
- хіміка з 1 серпня 1992 року (згідно Наказу про переведення від 1 липня 1992 року № 32-ок) по 31 травня 2004 року (згідно Наказу про переведення від 28 травня 2004 року № 178);
що передбачено Списком № 2:
- період роботи з 1 жовтня 1991 року по 10 березня 1994 року розділ ХХІІІ. Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів, підрозділ 6. Виробництв, перелічені у розділі ХVІІІ Списку № 1 та в даному розділі позиція а) робітники 2250600а – 13265 – лаборанти всіх найменувань в тому числі цехових лабораторій та позиція б) керівники та фахівці 2250600б – 25211 – хіміки, зайняті у виробництві і цехових лабораторіях, постанова Кабінету Міністрів України від 26 січня 1991року № 10;
- періоди роботи з 11 березня 1994 року по 15 січня 2003 року розділ ХХІІІ. Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів, підрозділ 6. Виробництва, що перелічені в розділах ХVІІІ Списку № 1 і в цьому розділі, позиція б) керівники та фахівці 2250600б-25211 – хіміки, зайняті у виробництвах і цехових лабораторіях, постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162;
- період роботи з 16 січня 2003 року по 31 травня 2004 року розділ ХХІІІ. Виробництво фармацевтичних препаратів, розділ 6. Виробництва, зазначені в розділі ХVІІІ Списку № 1 та в цьому розділі, позиція б) керівники та фахівці 23.6б-3-хіміки, постанова Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
За період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року – 12 років 8 місяців.
Атестація робочих місць: наказ від 11 лютого 1998 року № 33 (первинна атестація проведена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162), наказ від 11 лютого 2003 року № 44 (чергова атестація проведена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).
За період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року умови праці та характер роботи не змінилися.
При 5-денному робочому тижні за період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року вимушених днів простою не було.
Відпусток без збереження заробітної плати у вказаний період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року не було.
Підстава: особова картка П-2, особові рахунки, накази по особовому складу і атестація робочого місця № 1, картка технологічного процесу та картка умов праці (а.с. 32-33, 95).
У довідці від 3 квітня 2025 року (вих. № 39-15-дов), виданої в.о. директора та архіваріусом Національного фармацевтичного університету, постановою Кабінету Міністрів від 8 жовтня 1992 року № 572 Харківський фармацевтичний інститут було перейменовано в Українську фармацевтичну академію; згідно з Указом Президента України від 6 вересня 1999 року № 1121/99 Українській фармацевтичній академії надано статус Національного закладу; відповідно до Указу Президента України від 18 вересня 2002 року № 832 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року № 16-р Національна фармацевтична академія України реорганізована в Національний фармацевтичний університет і є правонаступником Національної фармацевтичної академії України (а.с. 93).
Наказом Закритого акціонерного товариства «БІОЛІК» від 11 лютого 1998 року № 33 м. Харків, за результатом атестації робочих місць за умовами праці, проведеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 вересня 1992 року № 449, затверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 2 робітникам цехової лабораторії хімічного контролю відповідно до списку професій Додатку І. Згідно зазначеного Додатку до наказу № 33 від 11 лютого 1998 року список професій на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 2: хімік (за професією позивача); лаборант виробництва бакпрепаратів; апаратик виробництва бакпрепаратів (а.с. 43-44, 88).
Наказом Закритого акціонерного товариства «Харківське підприємство по виробництву імунобіологічних лікарських препаратів «БІОЛІК» від 11 лютого 2003 року № 44 м. Харків «Про затвердження пільг і компенсацій виробничих місць робітників цехової лабораторії хімічного контролю за результатами чергової атестації робочих місць», за результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної за відповідності с Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 1 серпня 1992 року «Методологічними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими Міністром труда України, Постановою № 41 від 1 вересня 1992 року, затверджено пільги і компенсації за шкідливі та важкі умови праці, встановлені для робочих місць лаборанта виробництва бакпрепаратів і хіміка цехової лабораторії хімічного контролю, які дають право на пільгову пенсію по Списку № 2, доплату, скорочений робочий день і отримання молока за результатами атестації робочих місць згідно положення № 1 і № 2 (а.с. 45-47, 89-91).
Заява позивача від 27 травня 2025 року розглядалась за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 204950026119 від «4 травня 2025 року» (згідно із реєстраційною відміткою, наявною на даному рішенні, документ має вих. №: 21660/03-16 від 5 червня 2025 року) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
У рішенні, крім іншого, зазначено: 
вік заявниці – 55 років 2 місяці 9 днів;
страховий стаж - 37 років 8 місяців 2 дні;
стаж роботи за списком № 2 – 6 років 5 місяців 26 днів.
За наслідком розгляду документів, доданих до заяви: до страхового і пільгового стажу зараховано всі періоди роботи згідно наданих документів і індивідуальних відомостей про застраховану особу.
Право на отримання пенсії особа набуде по досягненні 57 річного віку – 4 березня 2027 року (а.с. 49-50, 78).
Відповідно до довідки РС-право, відповідачем при розгляді заяви позивача від 27 травня 2025 року періоди трудової діяльності / навчання були зараховані до її страхового та пільгового стажу наступним чином:
- з 1 вересня 1987 року по 17 червня 1992 року (навчання у вищих/середніх НЗ) – зараховано до страхового стажу (4 роки 9 місяців 17 днів);
- з 18 червня 1992 року по 31 липня 1992 року – зараховано до страхового та пільгового стажу (Список № 2) (0 років 1 місяць 14 днів);
- з 1 серпня 1992 року по 21 серпня 1992 року – зараховано до страхового та пільгового стажу (Список № 2) (0 років 0 місяців 21 день);
- з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1998 року - зараховано до страхового стажу (5 років 5 місяців 19 днів);
- з 11 лютого 1998 року по 31 грудня 2003 року – зараховано до страхового та пільгового стажу (Список № 2) (5 років 10 місяців 21 день);
- з 1 січня 2004 року по 31 травня 2004 року – зараховано до страхового та пільгового стажу (Список № 2) (0 років 5 місяців 0 днів);
- з 1 червня 2004 року по 8 серпня 2007 року – зараховано до страхового стажу (3 роки 3 місяці 0 днів);
- з 1 вересня 2007 року по 31 січня 2008 року – зараховано до страхового стажу (0 років 5 місяців 0 днів);
- з 5 лютого 2008 року по 31 січня 2011 року – зараховано до страхового стажу (3 роки 0 місяців 0 днів);
- з 1 лютого 2011 року по 31 березня 2011 року - зараховано до страхового стажу (0 років 2 місяці 0 днів);
- з 1 квітня 2011 року по 31 жовтня 2011 року - зараховано до страхового стажу (0 років 7 місяців 0 днів);
- з 1 листопада 2011 року по 31 березня 2012 року - зараховано до страхового стажу (0 років 5 місяців 0 днів);
- з 1 квітня 2012 року по 30 вересня 2012 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 0 днів);
- з 1 жовтня 2012 року по 30 квітня 2013 року - зараховано до страхового стажу (0 років 7 місяців 0 днів);
- з 1 травня 2013 року по 30 вересня 2013 року - зараховано до страхового стажу (0 років 5 місяців 0 днів);
- з 1 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 0 днів);
- з 1 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 0 днів);
- з 1 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року - зараховано до страхового стажу (0 років 6 місяців 0 днів);
- з 1 квітня 2015 року по 31 жовтня 2015 року - зараховано до страхового стажу (0 років 7 місяців 0 днів);
- з 1 листопада 2015 року по 31 березня 2016 року - зараховано до страхового стажу (0 років 5 місяців 0 днів);
- з 1 квітня 2016 року по 31 січня 2017 року - зараховано до страхового стажу (0 років 10 місяців 0 днів);
- з 1 лютого 2017 року по 30 квітня 2025 року - зараховано до страхового стажу (8 років 3 місяці 0 днів).
Страховий стаж всього: 37 років 8 місяців 2 дні (відомості про загальну кількість днів/місяців/років, зарахованих до пільгового стажу позивача за Списком № 2, довідка РС-право не містить) (а.с. 83).
Будучі не згодною із рішенням відповідача від 4 травня 2025 року № 204950026119 (вих. №: 21660/03-16 від 5 червня 2025 року), яким їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (за Списком № 2), позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […] регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV).
Згідно зі ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Положеннями ст. 114 цього Закону визначено право та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Згідно із абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком за Списком № 2 призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу […] не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз.абз. 1 і 15 - 23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону: […] жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) зазначено, що оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за Списком № 2 було те, що за висновком пенсійного органу у неї не було в достатній кількості пільгового стажу (10 років).
При цьому відповідачем не було зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 22 серпня 1992 року по 20 лютого 1998 року у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження проведення атестації її робочого місця у цей період.
Враховуючи наведене, при вирішенні справи суд надає правову оцінку саме підставам відмови позивачу у призначенні пенсії.
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 1 жовтня 1991 року, позивач:
• з 1 серпня 1992 року по 31 травня 2004 року працювала на Харківському підприємстві по виробництву бактерійних препаратів (після перенайменування - Харківське підприємство по виробництву Імунобіологічних та лікарських препаратів «БІОЛІК») хіміком ЦЗЛ / хіміком ЦЛХК (записи №№ 4-7).
Згідно з п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі – Порядок № 383), для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, - уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Порядку № 383, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно із п. 4.3 Порядку № 383, у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п. 4.2 цього Порядку.
При цьому відповідно до п. 4.4 Порядку № 383, якщо атестація була в п е р ш е проведена п і с л я 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, щ о п е р е д у є даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п. 4.2 цього Порядку.
У трудовій книжці позивача містяться відомості про те, що наказами по підприємству № 33 від 11 лютого 1998 року та № 44 від 11 лютого 2003 року робочі місця, на яких працювала позивач, атестовані за умовами за Списком № 2 (а.с. 30, зв.бік а.с. 75).
Згідно з довідкою від 6 травня 2025 року № 24/04 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», виданої Акціонерним товариством «БІОЛІК», позивач з 1 серпня 1992 року по 31 травня 2004 року працювала на посаді хіміка, що передбачена Списком № 2:
- з 1 жовтня 1991 року по 10 березня 1994 року - розділ ХХІІІ. Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів, підрозділ 6. Виробництв, перелічені у розділі ХVІІІ Списку № 1 та в даному розділі позиція а) робітники 2250600а – 13265 – лаборанти всіх найменувань в тому числі цехових лабораторій та позиція б) керівники та фахівці 2250600б – 25211 – хіміки, зайняті у виробництві і цехових лабораторіях, постанова Кабінету Міністрів України від 26 січня 1991року № 10;
- з 11 березня 1994 року по 15 січня 2003 року - розділ ХХІІІ. Виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів, підрозділ 6. Виробництва, що перелічені в розділах ХVІІІ Списку № 1 і в цьому розділі, позиція б) керівники та фахівці 2250600б-25211 – хіміки, зайняті у виробництвах і цехових лабораторіях, постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; […].
Атестація робочих місць:
наказ від 11 лютого 1998 року № 33 (п е р в и н н а атестація проведена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162), наказ від 11 лютого 2003 року № 44 (чергова атестація проведена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).
За період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року умови праці та характер роботи н е змінилися (а.с. 32-33, 95).
Беручи до уваги, що професія/робоче місце позивача (хімік, зайнятий у виробництві і цехових лабораторіях, яка віднесена до Списку № 2), де позивач працювала хіміком ЦЗЛ / ЦЛХК безперервно з 1 серпня 1992 року по 31 травня 2004 року, вперше було атестоване за Списком № 2 11 лютого 1998 року, керуючись приписами п. 4.4 Порядку № 383, суд дійшов висновку про протиправність не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача на пільгових умовах за Списком № 2 періоду її роботи з 11 лютого 1993 року по 10 лютого 1998 року (5 років, що передували даті видання наказу про атестацію робочого місця позивача).
Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1993 року, суд зазначає таке.
Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1991 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Тобто, затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та проведення атестації робочих місць за умовами праці мають на меті, окрім іншого, надання особам, які працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, пільг з метою компенсації негативного впливу на їхнє здоров`я, і несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Як вказано у довідці від 6 травня 2025 року № 24/04 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», за період з 1 жовтня 1991 року по 31 травня 2004 року умови праці позивача та характер її роботи н е змінювалися (а.с. 32-33, 95).
Велика Палата Верховного Суду справі у рішенні від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і що відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.
Зазначена позиція була неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2022 року у справі № 174/420/17, від 29 березня 2023 року у справі № 360/4129/20, від 14 листопада 2023 року у справі № 620/1534/22, від 16 травня 2024 року у справі № 120/490/23 та інших.
Враховуючи наведене, суд висновує, що не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду роботи позивача з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1993 року також є протиправним.
Як встановлено судом, до пільгового стажу позивача за Списком № 2 відповідачем зараховані періоди роботи ОСОБА_1 в загальній кількості 6 років 5 місяців 26 днів.
Враховуючи, що за висновком суду періоди роботи позивача з 22 серпня 1992 року по 10 лютого 1993 року та з 11 лютого 1993 року по 10 лютого 1998 року (в загальній кількості 5 років 5 місяців 20 днів) також мали бути зараховані пенсійним органом до її пільгового стажу за Списком № 2, а також беручи до уваги приписи п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, суд висновує, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах остання мала необхідну для цього кількість пільгового стажу (більше 10 років).
Як наслідок, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку із недостатністю пільгового стажу, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно, позовні вимоги позивача в частині визнання цього рішення протиправним та скасування – підлягають задоволенню.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. […] Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційні повноваження - це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.
Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Як встановлено судом, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (зокрема, має не менше 10 років пільгового стажу, відсутність якого слугувала єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії).
Отже, прийняття судового рішення про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пільгову пенсію у зв`язку із наявністю необхідного пільгового стажу не передбачає втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; […].
Як вбачається з наявних у справі документів, позивач досягла 55-річного віку 3 березня 2025 року, із заявою про призначення пенсії звернулась 25 травня 2025 року.
Отже, позивач звернулась із заявою про призначення пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV.
Враховуючи наведене, беручи до уваги, що за висновком суду позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне задля належного захисту прав позивача вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 4 березня 2025 року.
Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі № 200/6067/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 10 вересня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук