Справа №295/13559/26
Категорія 94
1-кп/295/1353/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026060600000240 від 26.02.2026, стосовно
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого у силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
26.02.2026 близько 17 год. 10 хв. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, під час дії правового режиму воєнного стану перебував у приміщенні торгівельної зали магазину «Аврора» № А837 ТОВ «Вигідна покупка», що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 54.
У цей же день, час і місці у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на викрадення чужого майна з указаного магазину. 
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, котрий станом на 26.02.2026 не припинено та не скасовано, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні зазначеного магазину, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, у цей же час, місці та за вказаних обставин, підійшов до одного зі стелажів у магазині, на якому були розміщені товари мобільної техніки, та шляхом вільного доступу викрав майно, а саме: одну колонку портативну «Cyboo» артикул 95892, вартістю 232 гривні 50 копійок, яку заховав під куртку, в яку був одягнений.
Після цього, утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_4 розпочав рух у бік виходу та перетнувши межі касової лінії, не розрахувавшись за вказаний товар, попрямував до виходу з магазину. 
У цей час касир, яка знаходилась у торгівельній залі, зробила зауваження щодо необхідності розрахуватися за товар та вимагала зупинитись, після чого ОСОБА_4 , усвідомивши, що його дії перестали бути таємними та носять відкритий характер, з метою продовження своїх протиправних злочинних дій, спрямованих на викрадення чужого майна, перебуваючи в тамбурі магазину, штовхнув працівника магазину, почав втікати та залишив приміщення через вихід, тим самим із місця вчинення злочину втік. 
У таких спосіб ОСОБА_4 відкрито заволодів чужим майном, а саме портативною колонкою «Cyboo», артикул 95892, вартістю 232 гривні 50 копійок, яка належить ТОВ «Вигідна покупка», чим завдав підприємству майнової шкоди на суму 232 гривні 50 копійок без ПДВ.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення. Вказав, що у вчиненому розкаюється, просив суворо не карати.
Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням документів, які характеризують особу ОСОБА_4 та матеріалів, що стосуються речових доказів.
Обвинувачений підтримав думку прокурора щодо запропонованого порядку та обсягу дослідження доказів.
Представик потерпілого ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, своєї позиції щодо міри покарання ОСОБА_4 не висловив.
Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням окремих письмових документів, які його характеризують і стосуються речових доказів.
При цьому, суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.
Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані прокурором письмові документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, із 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та діє на даний час.
У відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином проти власності, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом враховано, що обвинувачений умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відкрито заволодів чужим майном, незважаючи на зауваження касира магазину. Такий спосіб вчинення кримінального правопорушення свідчить про відкритий та зухвалий характер посягання на право власності потерпілого. При цьому викрадене майно вилучено в обвинуваченого під час здійснення оперативно-розшукових заходів - його затримання, а не самостійно повернуто потерпілому.
Незважаючи на незначну вартість майна, сама по собі така обставина не нівелює суспільної небезпечності вчиненого злочину та не змінює його правової кваліфікації. Визначальним у даному випадку є не розмір майнової шкоди, а насамперед умисний характер дій обвинуваченого та спосіб заволодіння майном.
Обвинувачений раніше несудимий у силу ст. 89 КК України, проте раніше відбував покарання за вчинення злочинів проти власності, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, дітей не має, офіційно непрацевлаштований, отже не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, що в сукупності з фактичним обставинами скоєного кримінального правопорушення, а саме здійснення грабежу у громадському місці у денний час доби, на думку суду свідчить про суспільну небезпечність особи ОСОБА_4 , який обрав злочинний шлях збагачення. 
Кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_4 , посягає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них неправомірних дій із боку суб`єктів, які вчиняють кримінальні правопорушення. Водночас належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.
Також судом враховано, як характеризуючі з негативної сторони дані про особу обвинуваченого, надані прокурором матеріали службового розслідування щодо факту самовільного залишення ОСОБА_6 військової частини, згідно з яким останній, будучи зарахованим 05.08.2025 до військової частини НОМЕР_1 , 11.08.2025 залишив місце служби, з приводу чого 29.09.2025 внесено відомості до ЄРДР за № 62025240010001702 із правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.
Натомість за змістом ст. 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ЗСУ» на військовослужбовця покладений обов`язок постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про ЗСУ в цілому. Військовослужбовці підлягають кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Обставинами, які відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Зважаючи на сукупність усіх обставин і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер та спосіб його вчинення, безальтернативний характер санкції ч. 4 ст. 186 КК України щодо виду покарання, відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання та відсутність таких, що обтяжують покарання, зважаючи на позицію державного обвинувача, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 4 ст. 186 КК України. 
На переконання суду, саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Оскільки судом не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України, як і застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, у зв`язку з відсутністю відповідних для цього передумов, що також не забезпечить у повній мірі досягнення такої важливої мети покарання, як запобігання вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, всупереч положенню статей 50, 65 КК України. 
Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 затримано 26.02.2026 у порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.02.2026 щодо  ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 20.04.2026 який у подальшому продовжено не було.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
За змістом ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині 1 цієї статті, виходячи зі співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
З огляду на наведене вище, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 підлягає до зарахування строк його попереднього ув`язнення з 26.02.2026 по 28.02.2026 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі та на підставі ч. 7 ст. 72 КК України строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом із 29.02.2026 по 20.04.2026 із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Цивільний позов до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2026 на речовий доказ, підлягає скасуванню на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання стосовно речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Зважаючи на процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65 - 67, 186 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 368 - 374, 394 - 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Строк відбування покарання  ОСОБА_4 обчислювати з дня взяття його під варту після звернення вироку до виконання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання  ОСОБА_4  зарахувати його попереднє ув`язнення з 26.02.2026 по 28.02.2026 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання  ОСОБА_4 строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом із 29.02.2026 по 20.04.2026 із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі. 
Запобіжний захід стосовно  ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили не обирати. 
Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2026 на портативну Bluetooth-колонку марки «Cyboo», що належить ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» в особі представника на підставі довіреності № 2026/01/006 від 01.01.2026 ОСОБА_5 - скасувати, а даний речовий доказ – повернути власнику ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА». 
Речовий доказ – DVD-R диск "Аврора" – зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

 Суддя