Справа № 201/10049/26
 
Провадження № 2/201/350/2026

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

07 липня 2026 року     місто Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Демидова С.О., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання за заявою подружжя,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра з заявою про встановлення факту окремого проживання за заявою подружжя.
У заяві просить встановити режим окремого проживання подружжя, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (проживає АДРЕСА_2 ); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначає, що встановлення режиму окремого проживання подружжя також необхідно для недопущення майнових суперечок на майбутнє, при цьому, не бажаємо розривати шлюб, щоб не здійснювати тиск на неповнолітніх дітей та повноцінно здійснювати їх виховання, маємо надію на налагодження відносин.
Ознайомившись із вказаною заявою, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.
За нормою частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення..
Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 119 СК України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання.
Згідно з вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя.
Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.
Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного із подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що право на подання заяви про встановлення для подружжя режиму окремого проживання в порядку окремого провадження надано подружжю за їх спільною заявою.
До суду із заявою про встановлення для подружжя режиму окремого проживання звернулась лише ОСОБА_1 , тоді як в окремому провадженні може бути розглянута лише спільна заява подружжя.
За таких обставин, встановлення для подружжя режиму окремого проживання може бути розглянуто лише за позовом ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Враховуючи те, що глава 1 «Загальні положення» розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України, у якій знаходиться ч.3 ст. 293 ЦПК України стосовно заяви про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя, не містить норм, що регулюють наслідки встановлення у такій заяві спору про право, суд дійшов висновку за можливе застосувати аналогію закону та відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України відмовити у відкритті окремого провадження.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що заявником ОСОБА_1 , як одним із подружжя заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, переконливі докази досягнення подружжям спільної згоди щодо режиму окремого проживання відсутні, а тому вимоги заяви є окремим предметом доказування та мають здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 293, 353 ЦПК України, суддя
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання за заявою подружжя.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду з позовною заявою в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя         С.О. Демидова