КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 759/21353/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/420/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Євгена Васильовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року (суддя Горбенко Н.О) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

установив:

у вересні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 32 300грн та моральної шкоди у розмірі 5 000грн, а також судових витрат.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Власницею квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, є ОСОБА_1 , а також у ній зареєстровані та проживають члени сім`ї останньої: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі своїми сім`ями.
Позивачка посилалась на те, що 17 червня 2021 року внаслідок залиття її квартири було пошкоджено: в коридорі - стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (3,7 кв. м), стеля, сатинова натяжна стеля (3,7 кв. м); на кухні - стеля, сатинова натяжна стеля (7,5 кв. м), стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (7,8 кв. м); кімната - стеля, сатинова натяжна стеля (17,2 кв. м), стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (96,4 кв. м), підлога, ламінат поліпшеного ґатунку виробництва Німеччини, а також внутрішня квартирна електромережа.
Позивачка зазначала, що згідно акту про залиття від 17 червня 2021 року, складеного комісією та затвердженого начальником ЖЕД-5, причиною залиття стало халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_3 , а саме: прорив труби холодного водопостачання стався внаслідок тривалої неналежної експлуатації: труба була зашита в короб, що призвело до порушення повітряно-вологісного режиму та передчасної корозії металу. Доступ до даної мережі для ліквідації аварії було надано лише після самостійного розбирання кахелю в ванній кімнаті мешканцями зазначеної квартири.
Позивачка посилалась на те, що відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 , складеного 14 липня 2021 року оціночно-експертною установою ТОВ «Грант-Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого їй внаслідок залиття з причини халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири АДРЕСА_3 , становить 32 300грн.

Позивачка стверджувала, що усі намагання з її боку вирішити в досудовому порядку дану проблему були проігноровані відповідачами, при цьому, після вказаного залиття, останні навіть не усунули пошкодження та причини аварії, що і наразі призводить до періодичних підтоплень її квартири.
Крім цього, позивачка посилалась на те, що у вересні - жовтні 2020 року у її квартирі був зроблений ремонт, тому внаслідок вказаного залиття, вона пережила сильні душевні страждання, що виразились у дуже сильному хвилюванні і перебуванні у емоційному стресі, внаслідок чого вона була змушена на наступний день звернутись до лікарів. Більше того, вона була вимушена знову частково переробляти ремонт, що потягнуло за собою втрату часу, коштів та фізичних сил, у зв`язку з чим необхідно було змінювати звичайний ритм життя. Зазначені обставини психологічно давили на її емоційний стан, що було причиною поганого настрою, почуття роздратованості, апатії, тощо.
Позивача вважала, що внаслідок дій відповідачів їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в розмірі 5 000грн.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року позову задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 32 300грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 4 200грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 908грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 300грн, відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 200грн та судового збору у розмірі 908грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко Є.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Представник відповідачки не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що складений акт про залиття відповідає встановленим законом вимогам, є належним та достовірним доказом, оскільки він був складений за відсутності відповідачки, як винної особи, при цьому присутність винної особи є обов`язковою.
Також, представник відповідачки посилається на те, що у складеному акті було встановлено причину залиття квартири позивачки, а саме прорив труби холодного водопостачання з вини відповідачки, однак акт не містить відомостей про обстеження квартири відповідачки, відтак такий висновок є суперечливим. При цьому, комісією не було зафіксовано, в якій саме частині труби холодного водопостачання стався прорив, і чи відноситься ця частина до внутрішньоквартирної системи водопостачання квартири відповідачки, а суд першої інстанції не в повній мірі врахував покази свідка ОСОБА_5 , дані ним у судовому засіданні, який зазначив, що причиною затоплення квартири позивачки стало ржавіння стояка труби холодного водопостачання.
Представник відповідачки, враховуючи місце прориву труби, вважає, що особою, яка є винною та яка повинна відшкодовувати заподіяну позивачці шкоду, є КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва», оскільки саме на нього покладено обов`язок по утриманню внутрішньобудинкової мережі у належному технічному стані, здійснення її технічного обслуговування та ремонту. Крім 

цього, у відповідь на звернення відповідачки вказане комунальне підприємство у своєму листі від 20 серпня 2021 року зазначило, що через тривалий термін експлуатації, стоякові трубопроводи у будинку АДРЕСА_4 потребують капітального ремонту, чим підтвердило свою обізнаність з фактом незадовільного стану стоякових труб холодного водопостачання у будинку АДРЕСА_4 , а також те, що вказані труби потребують ремонту.
Крім цього, представник відповідачки зазначає, що наданий позивачкою висновок на підтвердження розміру завданої шкоди не є належним та достовірним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні документальні дані, які б дозволили встановити вартість пошкоджених опоряджувальних покриттів, а також дані щодо технічного стану опорядження приміщень без врахування пошкоджень на залиття, а зазначені дані встановлювались суб`єком оціночної діяльності шляхом опитування позивачки та у відсутність відповідачки. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарги розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 26 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Дмитрієвою Т.М., зареєстрованому в реєстрі за номером 1244 (с.с.7 т.1).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 264473028 від 6 липня 2021 року, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 (с.с.66 т.1).
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №70100967, № 70100896 від 21 вересня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (с.с.77,78 т.1).
Відповідно до акту від 17 червня 2021 року (далі - Акт), складеного комісією ЖЕД-5 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у складі: головного інженера Грищенка М.П., слюсара-сантехніка ОСОБА_7 , майстра технічної дільниці ОСОБА_8 , при огляді квартири    АДРЕСА_5 , було виявлено візуальні сліди залиття: в коридорі - стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (3,7 кв. м), стеля, сатинова натяжна стеля (3,7 кв. м); на кухні - стеля, сатинова натяжна стеля (7,5 кв. м), стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (7,8 кв. м); кімната - стеля, сатинова натяжна стеля (17,2 кв. м), стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку (96,4 кв. м), підлога, ламінат поліпшеного ґатунку виробництва Німеччини, а також внутрішня квартирна електромережа. Причиною залиття стало халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_3 , а саме прорив труби холодного водопостачання стався внаслідок тривалої неналежної експлуатації: труба була зашита в короб, що призвело до порушення повітряно-вологісного режиму та передчасної корозії металу. Доступ до даної мережі для ліквідації аварії було надано лише після самостійного розбирання кахелю в ванній кімнаті мешканцями зазначеної квартири (с.с.9 т.1).
Згідно звіту про оцінку матеріального збитку, складеного ТОВ «Гарант-Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого власнику однокімнатної квартири, загальною площею 34 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , внаслідок залиття (причиною є халатне відношення до сантехнічного обладнання 

мешканців квартири АДРЕСА_3 ), станом на дату оцінки становить 32 300грн (без ПДВ) (с.с.10-63 т.1).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не надано доказів того, що залиття квартири позивачки відбулось з вини інших осіб, оскільки відповідачкою не доведено, що труба холодного водопостачання, в якій стався прорив, не є внутрішньоквартирною мережею, а відноситься до внутрішньобудинкової загальної мережі, яку обслуговує підприємство, яке здійснює утримання будинку.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що акт, складений комісією працівників ЖЕД-5 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», не містить істотних порушень, які б свідчили про його не чинність. При цьому, відповідачка зі свого боку не спростувала відомостей, викладених в акті, а лише бездоказово заперечила проти них.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої є необґрунтованим.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачкою не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.
Відповідно до частини сьомої статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.
Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам 

фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Частина 2 статті 1166 ЦК України визначає., що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Позивач, за загальним правилом, має довести факт заподіяння йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, а також надати докази на підтвердження її розміру.
Водночас цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
На підтвердження факту заподіяння їй шкоди позивачка надала суду акт, складений 17 червня 2021 року комісією працівників ЖЕД-5 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», затверджений начальником ЖЕД-5 Скляренко Л.М.
Заперечуючи проти доказового значення зазначеного акту, відповідачка посилалась на те, що акт складений з порушенням вимог, а також у її відсутність.
Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76акт складається комісією за участю представників організації, яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачаннята водовідведення, представника будинку або будинкового комітету і затверджується начальником організації, яка 

відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Оскільки акт комісії від 17 червня 2021 року містить повний опис залиття та пошкоджень, які ним заподіяні, у ньому чітко вказано причину залиття (прорив труби холодного водопостачання), а також зафіксовано, що доступ до мереж для ліквідації аварії було надано після самостійного розбирання кахелю у ванній кімнаті мешканцями квартири АДРЕСА_2 , на 3 поверсі, то суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивачка підтвердила факт залиття та заподіяння шкоди саме відповідачкою.
Акт дійсно не містить підписів ні позивачки, ні відповідачки. Разом з цим, дана обставина не є підставою для визнання зазначеного акту неналежним доказом.
Крім того, відповідачка не була позбавлена можливості надати суду належні та допустимі докази у спростування викладених в акті обставин.
Доводи апеляційної скарги, що цим актом не встановлено, яка саме частина труби холодного водопостачання була пошкоджена, та чи відноситься вона до внутрішньоквартирної системи водопостачання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту акту чітко вбачається, що причиною залиття став прорив сегменту труби, який був зашитий у короб у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_2 , що і призвело до порушення повітряно-вологісного режиму та передчасної корозії металу.
При цьому, такі висновки не суперечать показам, які надав свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні в суді першої інстанції, який зазначив, що труби дійсно були ржаві та знаходились у поганому стані, як в квартирі позивачки, так і її сусідів зверху, тобто у відповідачки. 
Разом з цим, відповідачкою не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження відсутності її вини у заподіянні позивачці матеріальних збитків, у зв`язку із чим нею не було спростовано презумпції вини заподіювача шкоди.
Під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Є.В. ухвалою суду від 13 вересня 2022 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для з`ясування наявності вини відповідачки у залитті квартири позивачки, однак відповідачка не оплатила вартість проведення експертизи, у зв`язку із чим вона проведена не була.
Будь-яких інших доказів, які б спростували наданий позивачкою акт, та свідчили про відсутність її вини у залитті, відповідачкою надано не було.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що належним відповідачем у даній справі має бути саме КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва», колегія суддів вважає необгрунтованими. 
У Законі України «Про житлово-комунальні послуги» наведено визначення термінів, які у ньому вживаються.
Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання 

від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно пункту 3 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 1 червня 2011 рокувнутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку). Внутрішньобудинкова система водовідведення (відведення холодної та/або гарячої води) - система від місця скидання стоків у перший колодязь на випуску з будинку (колодязь не належить до внутрішньобудинкової системи) до трійника включно на відгалуженні від стояка, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку).
Пунктом 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 1 червня 2011 року№ 869 передбачено, що витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання,водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо.
Згідно пункту 8 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), водовідведення витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
З урахуванням викладеного обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок її несправності (пошкодження) покладено саме на управителя.
Разом з цим, у акті, складеному 17 червня 2021 року та не спростованому відповідачкою, прорив труби відбувся в її сегменті, який був обшитий декоративним коробом, що розташовується у квартирі відповідачки, відтак не належить до внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання, а тому КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва», як управитель, не мало обов`язку здійснювати обслуговування та ремонту зазначеного сегменту труби, який знаходиться у квартирі відповідачки. 
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 760/17509/16-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 676/5527/16-ц та інших.
На підтвердження розміру майнової шкоди позивачкою надано звіт про оцінку матеріального збитку, завданого їй, як власниці квартири АДРЕСА_1 , від 30 червня 2021 року, за змістом якого позивачці завдано збитків на 32 300грн.
Заперечуючи проти такого розміру збитків, відповідачка своїх контррозрахунків не навела, призначену судом експертизу не оплатила, у зв`язку з чим не спростувала розмір 

заподіяної позивачці шкоди.
Колегія суддів зазначає, що звіт оцінювача складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду квартири позивачки оцінювачем ОСОБА_9 , що зафіксовано у самому звіті.
Колегія суддів вважає, що у звіті оцінювач ОСОБА_9 , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, видане ФДМУ та УКШ МФ № 7271, від 12 грудня 2009 року, керуючись нормативно-правовою базою та довідковою літературою, провів ідентифікацію об`єкта дослідження, встановив характер та обсяг ушкоджень, номенклатуру робіт з відновлювального ремонту квартири, перелік необхідних складових та матеріалів, визначив розмір матеріального збитку, який відповідає вартості відновлювального ремонту, що становить 32 300грн.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги те, що, відповідачкою також не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів розрахунок, наведений у звіті оцінювача.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права в межах заявлених позовних вимог, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Євгена Васильовича залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук