ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. Справа№ 911/2300/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сотнікова С.В.
суддів: Остапенка О.М. 
Отрюха Б.В. 

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,
представника боржника адвоката Рябенка О.В.,
представників ОСОБА_1 - адвоката Гука О.О., адвоката Бойкініча Р.С.,
арбітражного керуючого Дейнегіної К.М.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на ухвалу Господарського суду Київської області 
від 02.04.2026 (повний текст складено 13.04.2026, суддя Гребенюк Т.Д.) 
у справі № 911/2300/25
за заявою ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )
про неплатоспроможність,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2026 у справі № 911/2300/25 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до боржника у розмірі 35 867 384,43 грн, друга черга задоволення вимог кредиторів; включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати ОСОБА_1 на оплату судового збору у розмірі 6056 грн, які відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів; відхилено грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в іншій частині.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, боржник звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 02.04.2026 про кредиторські вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у повному обсязі. Ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у визнанні вимог кредитора ОСОБА_1 до боржника - ОСОБА_2 у справі №911/2300/25.
Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 236 ГПК України не застосував висновки Верховного Суду (зокрема, викладені у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство КГС ВС від 01.03.2023 у справі № 902/221/22). Відповідно до цієї позиції, у справах про неплатоспроможність фізичних осіб до кредитора, вимоги якого ґрунтуються на боргових розписках, застосовується підвищений стандарт доказування задля унеможливлення створення фіктивної заборгованості. 
Кредитор ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позикодавця ( ОСОБА_3 ) реальної фінансової спроможності та джерел походження коштів для надання позик на загальну суму 865 000 доларів США. Отримані за запитом суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків свідчать про відсутність у позикодавця відповідного доходу за досліджуваний період. 
Боржник вказує, що ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2026 у справі № 911/2089/25 (про неплатоспроможність поручителя ОСОБА_4 ), яка набрала законної сили та не оскаржувалася кредитором, уже встановлено факт відсутності у ОСОБА_3 фінансової спроможності щодо надання позики за розпискою від 09.01.2020 на суму 183 000 доларів США, у зв`язку з чим у визнанні аналогічних вимог ОСОБА_1 там було відмовлено. Наведені преюдиційні обставини були приховані кредитором від суду та безпідставно залишені поза увагою місцевим господарським судом під час постановлення оскаржуваної ухвали. 
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції в порушення статей 77-80, 89 ГПК України не здійснив належного правового аналізу та оцінки змісту наданих розписок. Зокрема, зі змісту розписок від 25.05.2019 (на 15 000 дол. США), від 06.02.2021 (на 30 000 дол. США) та від 01.06.2021 (на 15 000 дол. США) взагалі не вбачається отримання коштів саме у борг, як і не встановлено зобов`язання боржника повернути ці кошти. Відтак суд дійшов безпідставного висновку про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин за договором позики щодо вказаних сум. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2300/25, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.06.2026.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу кредитор ОСОБА_1 заперечує проти доводів боржника, вважає ухвалу Господарського суду Київської області від 02.04.2026 у справі № 911/2300/25 законною, обґрунтованою та ухваленою за повного дослідження всіх обставин справи, у зв`язку з чим просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Кредитор вказує, що частина заявлених вимог (зокрема за розписками від 17.05.2020, 25.05.2019 та 24.12.2019) підтверджена рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2024 (у справі № 361/1231/23) та від 29.05.2025 (у справі № 361/10280/24), які залишені без змін постановами Київського апеляційного суду та набрали законної сили. 
На виконання вказаних рішень суду приватним виконавцем було відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, що спростовує твердження апелянта про відсутність чи фіктивність боргових зобов`язань за цими розписками. 
ОСОБА_1 зазначає, що у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та доданій до неї довідці про перелік кредиторів ОСОБА_2 особисто вказував заборгованість перед ОСОБА_1 , а під час підготовчого засідання 26.08.2025 чітко підтвердив факт отримання коштів за розписками та неможливість їх погашення. 
Крім того, факт визнання боржником своїх зобов`язань підтверджується долученим до матеріалів справи аудіозаписом телефонної розмови боржника з донькою кредитора ( ОСОБА_5 ), факт проведення якої та власний голос на якій ОСОБА_2 особисто підтвердив у судовому засіданні 24.03.2026. 
Зміна позиції боржника та подальше заперечення ним фактів отримання коштів свідчать про вчинення ним конклюдентних дій, спрямованих на ухилення від виконання судових рішень та погашення заборгованості перед кредитором у розмірі 35 867 384,43 грн.
Кредитор звертає увагу суду на недобросовісну поведінку боржника, який після подання заяви ОСОБА_1 визнав кредиторські вимоги до нього зі сторони ТОВ «ФК «Фактор Плюс» за договором поруки на суму 40 601 860,02 грн. Про існування цього «кредитора» боржник приховав відомості під час звернення до суду з заявою про власну неплатоспроможність. На думку кредитора, такі дії боржника спрямовані на штучне зменшення частки голосів ОСОБА_1 у процедурі банкрутства та перешкоджання задоволенню її реальних вимог. 
Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд надав належну оцінку всім доказам у справі та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у даній справі ризиків обопільної недобросовісної поведінки боржника та кредитора задля створення штучної (фіктивної) заборгованості, оскільки заборгованість є реальною та підтвердженою належними доказами.
Суддя Сотніков С.В. з 16.06.2026 по 29.06.2026 перебував у відпустці, що унеможливило проведення судового засідання 23.06.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 розгляд справи призначено в судовому засіданні 07.07.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 відкладено розгляд справи № 911/2300/25 в судовому засіданні на 14.07.2026.
В судовому засіданні 14.07.2026 суд проголосив скорочену постанову (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність) регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 1 КУзПБ визначено:
грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. Склад і розмір грошових зобов`язань визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом;
кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. 6 ст. 45 КУзПБ заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
Виходячи із спеціальних норм КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Тобто, кредитори, заявляючи вимоги до боржника, повинні довести свої грошові вимоги виключно відповідними документами (рішеннями суду, відповідями на претензію, договорами, первинними бухгалтерськими документами, актами звірок, накладними та ін.), тобто, грошові зобов`язання повинні бути встановлені як за розміром, так і за суттю.
Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.
У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2025 відкрито провадження у справі №911/2300/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 .
16.09.2025 оприлюднене оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.
15.10.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника в загальній сумі 35939908,03 грн, що становлять борг за позикою в сумі 34293908,03 грн та 1 640 000 грн процентів.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 11.07.1980, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 11.07.1980.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 08.10.2021.
За змістом Довідки про коло спадкоємців від 05.01.2023 № 01/01-16, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєніною О.О., єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , є його дружина ОСОБА_1 .
Заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_2 як позичальником та ОСОБА_3 (спадкоємцем якого є ОСОБА_1 ) як позикодавцем було укладено 11 договорів позики (у формі розписок) на суму 865 000 доларів США, позикові грошові кошти за якими боржник не повернув.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується боржником про їх особисте складення у письмовій формі, ОСОБА_6 як позичальник склав 11 розписок, а саме:
25 травня 2019 року - 15 000,00 доларів США;
06 вересня 2019 року - 32 000,00 доларів США;
15 жовтня 2019 року - 20 000,00 доларів США;
05 грудня 2019 року - 20 000,00 доларів США;
24 грудня 2019 року - 30 000,00 доларів США;
09 січня 2020 року - 183 000,00 доларів США;
17 травня 2020 року - 470 000,00 доларів США;
30 серпня 2020 року - 20 000,00 доларів США;
06 лютого 2021 року - 30 000,00 доларів США; 
01 червня 2021 року - 15 000,00 доларів США;
Без дати (згідно заяви як розписка 2020 року) - 30 000,00 доларів США.
Як вірно встановив суд першої інстанції, грошове зобов`язання за 3 (трьома) розписками підтверджені рішеннями судів, які набрали законної сили:
1. Розписка від 17 травня 2020 року (на суму 470 000 дол. США) - рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2024 у справі № 361/1231/23 (залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2025) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 :
17 187 242,00 грн - основний борг за договором позики; 
313 3,33 грн - проценти за користування позикою; 
6508,70 грн - судовий збір. 
2. Розписка від 25 травня 2019 року (на суму 15 000,00 дол. США) - рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2025 у справі № 361/10280/24 (змінене в частині солідарного стягнення постановою Київського апеляційного суду від 11.12.2025) cтягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 :
618 108,00 грн - сума позики; 
120 000,00 грн - проценти за користування коштами. 
3. Розписка від 24 грудня 2019 року (на суму 30 000,00 дол. США) - рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2025 у справі № 361/10280/24 (залишене в цій частині без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.12.2025) стягнуто з ОСОБА_2 :
1 236 216,00 грн - сума позики; 
200 000,00 грн - проценти за користування коштами. 
16.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Колодчук С.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 по примусовому виконанню рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2024 року у справі № 361/1231/23 та накладено арешт на все майно Боржника. Загальна сума стягнення становить 19 251 063, 86 грн. з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
У поясненнях від 12.02.2026 17.02.2026 та від 06.03.2026 кредитор визнав обставини перерахування 26306,15 грн та 40217,45 грн (всього разом 66523,60 грн) в рахунок погашення боргу перед кредитором за договорами позики у межах виконавчих проваджень НОМЕР_7 та НОМЕР_7.
Перелік розписок, підтверджених лише їх текстом:
1. Розписка від 09 січня 2020 року - на суму 183 000,00 дол. США; 
2. Розписка від 06 лютого 2021 року - на суму 30 000,00 дол. США; 
3. Розписка без дати (у заяві зазначено як розписка 2020 року) - на суму 30 000,00 дол. США; 
4. Розписка від 05 грудня 2019 року - на суму 20 000,00 дол. США; 
5. Розписка від 15 жовтня 2019 року - на суму 20 000,00 дол. США; 
6. Розписка від 06 вересня 2019 року - на суму 32 000,00 дол. США; 
7. Розписка від 01 червня 2021 року - на суму 15 000,00 дол. США; 
8. Розписка від 30 серпня 2020 року - на суму 20 000,00 дол. США. 
Загальна сума позик, яка підтверджена виключно розписками, становить 350 000 доларів США. 
Як зазначає боржник у апеляційній скарзі, за розпискою № 1 (від 09.01.2020 на 183 000 доларів США) ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2026 у справі № 911/2089/25 про неплатоспроможність ОСОБА_4 , який виступив поручителем, у визнанні вимог уже було відмовлено через недоведеність фінансової спроможності позикодавця. Щодо розписок № 2, 7 (від 06.02.2021 та 01.06.2021) апелянт додатково вказує на відсутність у їх тексті зобов`язання про повернення коштів.
Заперечуючи проти заяви з грошовими вимогами кредитора до боржника, арбітражний керуючий та боржник вказують, що позикодавець не мав фінансової спроможності надати кошти у позику. 
Кредитор заперечуючи проти доводів арбітражного керуючого та боржника надав низку доказів щодо майнового стану кредитора - спадкоємця та членів його родини, на підставі яких судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2004 ОСОБА_3 зареєструвався як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.09.2025.
01 жовтня 2009 року було зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Техбуднагляд", що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.09.2025.
У шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 29.09.1981.
Між ОСОБА_5 та ПАТ "Правекс Банк" укладено Договір банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті з виплатою процентів по закінченню терміну дії Договору "Правекс стандарт" № 6839 від 23 березня 2011 року.
ОСОБА_5 перерахувала ПАТ "КБ "Правекс Банк" 40 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією № 8535379001 від 23 березня 2011 року.
Між ОСОБА_5 та ПАТ "Правекс Банк" укладено Договір № 026Т016646560 про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 23 березня 2011 року.
Між ОСОБА_5 та ПАТ "Правекс Банк" укладено Договір-анкета № 700141032 банківського вкладу (депозиту) фізичної особи від 25 березня 2013 року.
ОСОБА_5 перерахувала ПАТ "КБ "Правекс Банк" 45 989,95 доларів США, що підтверджується квитанцією № FJB1308403829607 від 25 березня 2013 року.
Між ОСОБА_3 та ПАТ "Правекс Банк" укладено Договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи від 11.04.2017.
ОСОБА_3 переказав ПАТ "Правекс Банк" 460000,00 грн, що підтверджується квитанцією № FJB1710116513650 від 11 квітня 2017 року.
Між ОСОБА_3 та ПАТ "Державний ощадний банк Україна" укладено Договір № 19170648511 "Мій пенсійний депозит" на ім`я фізичної особи від 13 квітня 2018 року.
ОСОБА_3 переказав ПАТ "Державний ощадний банк Україна" 500 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1917064851 від 13 квітня 2018 року.
Між ОСОБА_5 та ПАТ "Державний ощадний банк Україна" укладено Договір № 19369150511 на мій вклад "Мій депозит" на ім`я фізичної особи від 20 вересня 2018 року.
ОСОБА_5 перерахувала ПАТ "Державний ощадний банк Україна" 300 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 19369150511 від 20 вересня 2018.
Між ОСОБА_3 та ПАТ "Державний ощадний банк Україна" укладено Договір № 19451712411 "Мій пенсійний депозит" на ім`я фізичної особи від 22 квітня 2019. Сума депозиту 500 001,00 грн.
Між ОСОБА_3 та ПАТ "Державний ощадний банк Україна" укладено Договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи, що підтверджується Заява про приєднання № 2638508/030217 09 жовтня 2020 року та Інформацією про наявність депозиту від 09 жовтня 2020 року на суму 1 000 002,00 грн.
Як свідчить лист ДПС України від 14.01.2026 ОСОБА_5 мав наступний дохід: 
У 2002 році - 9150,00 грн; 2003 - 7350,00 грн; 2004 - 28377,68 грн; 2005 - 22934,31 грн; 2006 - 65819,75 грн; 2007 - 138 987,68 грн; 2008 - 91008,06 грн; 2009 - 170875,09 грн; 2010- 202 626,43 грн; 2011 - 206 977,66 грн; 2012 - 219 277,79 грн; 2013 - 221525,88 грн; 2014 - 276 588,31 грн; 2015 - 390 961,89 грн; 2016 - 167 501,18 грн., який у ці роки отримувався виключно від ТОВ "ККНК "Технобуд". 
У 2017 дохід склав 55 696,38 грн, 2018 - 0,01 грн; 2019 - 64 899,97 грн та у 2020- 32 950,35 грн, які отримані з інших джерел.
Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом від 12.09.2022 спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, зокрема, з:
- вкладу в сумі 124,99 грн. в АТ "КБ "Приватбанк"; 
- рахунків в АТ "Укрсиббанк" залишок коштів в сумі 5 245,10 Євро, 616,40 грн., 1 000 002,00 грн., 1 500,00 грн., 11 189,97 грн., 59 881,21 грн.
Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом від 12.09.2022 спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з:
- земельної ділянки, кадастровий номер 7123481600:02:001:0057 площею 2,1805 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Черкаська область, Монастирищенський район; с/рада Жовтнева.
Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом від 12.09.2022 спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з:
- земельної ділянки, кадастровий номер 3221285601:01:004:0009 площею 0,0585 га, для ведення садівництва, місце розташування: Київська область, Броварський район; с. Мокрець, СТ "Яблунька".
Відповідно до Свідоцтва про спадщину за законом від 12.09.2022 спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з:
- Садового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,1 кв.м.
Кредитор також поясню, що ОСОБА_3 був одноособовим учасником (кінцевим бенефіціарним власником) та директором ТОВ "Техбуднагляд". 
Основними видами діяльності ТОВ "Техбуднагляд" були: Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Надання в оренду будівельних машин і устатковання; Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням тощо. 
Починаючи з жовтня 2009 року та до смерті в 2021 році (11 років) ОСОБА_3 займався розвитком бізнесу, як Директор і одноособовий власник.
За наявною інформацією, як стверджує кредитор, щорічний дохід ОСОБА_3 починаючи з 2004 року становив більше 100 000 доларів США на рік. 
Кредитор вказує, що не може надати підтвердження щодо розміру доходу ОСОБА_3 , оскільки веденням бухгалтерського обліку, зберіганням та розпорядженням цими коштами здійснював особисто ОСОБА_3 .
Кредитор пояснив, якщо потрібні були кошти на особисті потреби або на потреби сім`ї ОСОБА_3 надавав необхідну суму. Грошові кошти зберігались в сейфі.
ОСОБА_1 достовірно відомо про те, що ОСОБА_3 позичив грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на розвиток бізнесу (купівлі сільськогосподарської техніки) в сумі 183 000 доларів США. Також були ще інші позики, які надавались особисто ОСОБА_2 . Грошові кошти позичались ОСОБА_3 з метою отримати проценти за користування цими коштами.
Окремо стосовно майна, кредитор вказує, що після успадкування садового будинку, було прийнято рішення його продати, що підтверджується Договором купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 09.06.2023 року на загальну суму 1093401,14 грн.
Також кредитор посилається, що 22 грудня 2016 року ОСОБА_3 придбав в ТОВ "ПОРШЕ ІНТЕР АВТО Україна" автомобіль марки Volkswagen Tiguan за ціною 1 572 141 грн. Будь-які документи, крім рахунку на оплату від 22 грудня 2016 року, не зберіглися. Також ОСОБА_3 29 листопада 2019 року було придбано з автосалону автомобіль марки VOLVO XC60. Станом на день придбання автомобіля його вартість становила близько 60 000 Євро.
З огляду на правові позиції Верховного Суду (зокрема, у справі № 902/221/22 щодо застосування підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство/неплатоспроможність), на переконання колегії суддів надані кредитором докази не створюють сукупності, яка б дозволила зробити висновок про реальність такого майнового стану, який би дозволив надати позику в розмірі 865 000 доларів США за загальною сумою розписок.
Так, сукупний дохід ОСОБА_3 за 18 років (з 2002 по 2020 рік), отриманий від ТОВ «ККНК «Технобуд» та інших джерел, становить сумарно близько 2 280 000 грн.
Навіть за найсприятливішим історичним курсом валют весь офіційний дохід позикодавця за майже 20 років становить не більше 100 000 - 150 000 доларів США (до вирахування витрат на проживання, утримання родини, сплату податків тощо).
2017- 2020 роки (період безпосередньої видачі більшості позик): офіційні доходи становлять лише близько 55 тис. грн у 2017 р., 0,01 грн у 2018 р., 65 тис. грн у 2019 р. та 33 тис. грн у 2020 р., що повністю суперечить можливості видавати позики на сотні тисяч доларів США у цей же період.
Твердження кредитора про те, що ОСОБА_3 як власник ТОВ «Техбуднагляд» отримував щорічно понад 100 000 доларів США доходу, ґрунтуються виключно на припущеннях та запевненнях кредитора, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом (відсутня фінансова звітність товариства, податкові декларації, рішення про виплату дивідендів, банківські виписки про виплату доходів власникові).
Одночасно, кредитор сам прямо зазначає, що «не може надати підтвердження щодо розміру доходу». Відповідно до процесуальних норм (ст. 74, 76- 77 ГПК України), суд не може будувати свої висновки на припущеннях та поясненнях сторони, не підтверджених первинними документами.
Депозити в гривні (в ПАТ «Правекс Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «Укрсиббанк»), на які посилається кредитор за період 2017- 2020 років, у сукупності складають близько 3 000 000 грн (що за курсом відповідних років дорівнює близько 110 000 - 120 000 доларів США.
Депозити доньки ( ОСОБА_5 ) у розмірі 40 000 доларів США (у 2011 р.) та 45 989,95 доларів США (у 2013 р.) є її особистими коштами, а не коштами позикодавця, і їх загальна сума (86 000) також не вирішує питання наявності 865 000 доларів США.
Наявність депозитів підтверджує рух лише вказаних (значно менших) сум, але аж ніяк не доводить наявності вільного грошового ресурсу в розмірі 865 000 доларів США.
Придбання автомобілів Volkswagen Tiguan у 2016 р. (1 572 141 грн) та VOLVO XC60 у 2019 р. (близько 60 000 Євро), а також наявність садового будинку та земельних ділянок свідчать про понесення позикодавцем значних витрат, що зменшувало його платоспроможність, а не підтверджувало наявність вільних накопичень у готівці для надання позики.
Продаж садового будинку відбувся у червні 2023 року (на суму 1,09 млн грн), тобто після виникнення стверджувальних заборгованостей та після смерті позикодавця, а отже, ці кошти не могли бути джерелом позики у 2019- 2021 роках.
Свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2022 відображають залишки на банківських рахунках померлого на загальну суму близько 1 070 000 грн та 5 245 Євро, а також об`єкти нерухомості (земельні ділянки 2,18 га та 0,0585 га, садовий будинок 106,1 кв.м).
Колегія суддів зазначає, що сукупність наданих кредитором доказів свідчить про наявність у родини ОСОБА_1 середнього стабільного достатку (мають житло, авто, депозити на суму в межах кількох мільйонів гривень), однак повністю спростовує фінансову спроможність та реальну можливість ОСОБА_3 надати у позику суму в розмірі 865 000 доларів США у період 2019-2021 років. Надані докази доходів покривають лише частину від заявленої суми позики, що свідчить про недоведеність вимог кредитора в іншій частині за підвищеним стандартом доказування.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Суд першої інстанції, дослідив оригінали розписок, та зазначив, що з їх змісту можливо установити передачу коштів від позикодавця до позичальника, у зв`язку з чим дійшов висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено 11 Договорів позики, які містять відповідні істотні умови договору позики.
Колегія суддів зазначає про помилковість зазначеного висновку, позаяк самі по собі розписки не свідчать про реальну передачу грошових коштів з ними, і з їх змісту це автоматично не випливає, враховуючи встановлені вище обставини фінансової неможливості позикодавця надати ці грошові кошти в борг боржнику.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано послався на рішення судів у справі №361/10280/24 та у справі №361/10280/24, обставини встановлені у яких в силу положень ст. 75 ГПК України мають преюдиційний характер, та підтверджують укладення між сторонами реальних договорів позики від 25.05.2019, 24.12.2019 та від 17.05.2020, відповідно підтверджено наявність грошового зобов`язання за вказаними договорами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що визнаючи грошові вимоги в повному заявленому кредитором розмірі, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення про визнання грошових вимог в повному обсязі.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір заборгованості належить визначити саме у валюті грошового зобов`язання, в даному випадку у доларах США, а не у розмірі встановленого рішенням суду.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Частиною другою 2 ст. 45 КУзПБ, зокрема, визначено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Порядок визнання грошових вимог до боржника у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства та ГПК України, є особливою процедурою в юрисдикції господарських судів, відтак, та обставина, що у рішеннях Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/10280/24 від 29.05.2025, Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/1231/23 від 19.11.2024, постанові Київського апеляційного суду у справі №361/10280/24 від 11.12.2025 встановлена сума боргу за позикою в національній валюті та на дату звернення із позовом, не звільняє господарський суд від обов`язку встановити зобов`язання боржника в іноземній валюті і визначити склад і розмір грошових вимог кредитора в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. 
Отже, підлягають до визнання грошові вимоги в сумі 515 000 доларів США (розписка від 17 травня 2020 року на суму 470 000,00 дол. США, розписка від 25 травня 2019 року на суму 15 000,00 дол. США, розписка від 24 грудня 2019 року на суму 30 000,00 дол. США), за курсом НБУ на 15.10.2025 (41,75 грн/долар) становить еквівалент 21 501 250,00 грн.
Решту вимог за 8 розписками на загальну суму 350 000 доларів США належить відхилити разом з нарахованими за ними процентами, як такі, що не підтверджені належними доказами фінансової спроможності позикодавця та судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Судом апеляційної інстанції також враховується, що у письмових поясненнях від 12.02.2026, 17.02.2026 та від 06.03.2026 кредитор ОСОБА_1 визнала обставини часткового погашення боржником ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 на загальну суму 66 523,60 грн (зокрема, сплату сум у розмірі 26 306,15 грн та 40 217,45 грн).
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Наведене свідчить про необхідність зменшення підтверджених рішеннями судів грошових вимог кредитора ОСОБА_1 до боржника на вказану суму 66 523,60 грн.
За розрахунком апеляційного суду, обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню у даній справі, є грошові вимоги в розмірі 21434 726,40 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів, так як правильно встановив суд першої інстанції, в розмірі 6056, грн - витрати, пов`язані з провадженням у справі.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тобто, у статті 79 ГПК України впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Одночасно, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
У відповідності до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На переконання колегії суддів, ОСОБА_1 не довела свої грошові вимоги до боржника в повному обсязі, а судом першої інстанції зроблені висновки, що не відповідають обставинам справи. Відтак в цій частині ухвалу суду належить змінити.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Одночасно, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи. 
На переконання колегії суддів, ОСОБА_1 не довела свої грошові вимоги до боржника в повному обсязі, а судом першої інстанції зроблені висновки, що не відповідають обставинам справи. Відтак в цій частині ухвалу суду належить змінити, а апеляційну скаргу частково задовольнити.
Керуючись ст. 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 02.04.2026 у справі № 911/2300/25 змінити в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , виклавши абзац перший резолютивної частини в наступній редакції.
3. Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в розмірі 21434 726,40 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів.
4. В решті ухвалу Господарського суду Київської області від 02.04.2026 у справі № 911/2300/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, встановлений ст. 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 17.07.2026. 

Головуючий суддя С.В. Сотніков 

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх