Справа №461/4850/26
Провадження №3/461/1903/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2026 року Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді – Павлюк О. В., за участю: прокурора – Павленка Р. І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — адвоката Семиренка П. Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює на посаді головного спеціаліста сектору інформаційних технологій та ресурсного забезпечення Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 04.02.2022,
за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , будучи на посаді головного спеціаліста сектору інформаційних технологій Управління ресурсного забезпечення та договірної роботи Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до статті 172-6 КУпАП, є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
ОСОБА_1 та його захисник — адвокат Семиренко П. Я. у судовому засіданні пояснили, що так, ОСОБА_1 дійсно несвоєчасно подав декларацію за 2025 рік, водночас такий пропуск є незначним, всього лиш 6 днів. Правопорушення носить формальний характер, шкода державним чи суспільним інтересам цим порушенням не завдана, правопорушення вчинене вперше, умислу на ухилення від подання декларації у неї не було. У зв`язку з наведеним, просили суд звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.
Прокурор Павленко Р. І. у судовому засіданні вважав доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, просив визнати його винним та накласти на нього адміністративне стягнення у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.
Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до наказу начальника управління Львівського міжрегіонального
управління Міністерства юстиції № 691/К від 19.11.2025, ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста сектору інформаційних технологій Управління ресурсного забезпечення та договірної роботи Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 21.11.2025. 
Відповідно до ч. 1 ст. 45 розділу VІІ Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в- Ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агенства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.
Таким чином, ОСОБА_1 зобов?язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік, до 00:00 год. 01.04.2026. 
Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік, лише 06.04.2026 о 21:24 год., тобто несвоєчасно.
Під час судового розгляду справи були досліджені письмові матеріали, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 481 від 23.06.2026; наказ начальника управління Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 691/К від 19.11.2025 про призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста сектору інформаційних технологій Управління ресурсного забезпечення та договірної роботи Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 21.11.2025; копію паспорта ОСОБА_1 ; письмові пояснення ОСОБА_1 . Від 11.06.2026, у яких останній повідомив, що працює на посаді головного спеціаліста сектору інформаційних технологій та ресурсного забезпечення ЛМУ МЮ України з 21.11.2025 по теперішній час, з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» ознайомлений, поважних причин на несвоєчасне подання декларації у нього не було; повідомлення Національного агенства про факт несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; скриншоти з офіційного сайту НАЗК; особова картка державного службовця ОСОБА_1 , відповідно до якої останній з вимогами й обмеженнями щодо прийняття та проходження державної служби відповідно до, з-поміж іншого, ЗУ «Про запобігання корупції», ознайомлений під підпис; попередження про спеціальні обмеження, встановлені ЗУ «Про запобігання корупції», з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис; електронні декларації; висновок прокурора з питань, що виникають під час розгляду справи відповідно до вимог ст. 250 КУпАП; та інші докази, які знаходяться між собою в об`єктивному зв`язку та є допустимими, вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Щодо доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про її звільнення від такої на підставі ст. 22 КУпАП, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації без поважних причин, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Адміністративні правопорушення з формальним складом – це такі правопорушення, для об`єктивної сторони яких закон вимагає встановлення тільки факту власне діяння.
Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього, не є тими необхідними та достатніми підставами для застосування вимог ст. 22 КУпАП.
Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу.
Отже, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик, його обов`язком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом ст. 6 Конституції України).
Відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним і не передбачає настання будь-яких негативних наслідків, тому для кваліфікації діяння, передбаченого за вказаною статтею, досить лише здійснення протиправних дій.
Суд вважає, що умисел ОСОБА_1 полягав у тому, що він, будучи ознайомленим з вимогами Закону «Про запобігання корупції», про обов`язки, обмеження та заборони, оскільки вже подавав електронні декларації, не виконав вимоги Закону та навмисно і протиправно їх порушив. Він усвідомлював обов`язок подати електронну декларацію і те, що, маючи для цього можливості, її не подав. Однак наявність такого не є обов`язковим для визначення складових формального правопорушення, невиконання обов`язку і порушення вимог Закону є об`єктивним наслідком і результатом його діяння.
Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства, перебуванням (триманням) під вартою тощо.
Водночас, як під час документування вказаного правопорушення, під час вручення ОСОБА_1 відповідного протоколу та у судовому засіданні, поважних причин несвоєчасного подання ним декларації суд не встановив. 
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.
У статті 1 Закону «Про запобігання корупції» передбачено, що правопорушення, пов`язане з корупцією – діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
У цьому випадку, ОСОБА_2 , обов`язком якого, як суб`єкта відповідальності, визнається необхідність діяти лише в рамках закону, порушила встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, за які встановлена адміністративну відповідальність.
Водночас, слід зазначити, що виходячи з вимог правової кваліфікації та з урахуванням ситуації в державі, правопорушення, пов`язані з корупцією, для кваліфікації яких не передбачено обов`язкової наявності наслідків чи ознак суспільної небезпечності, не можуть вважатися малозначними.
Застосування ст. 22 КУпАП є неможливим, оскільки це суттєво знижує ефективність протидії корупції, дозволяє правопорушнику уникнути передбаченої Законом відповідальності.
Більше того, факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, не може визнаватись малозначним, оскільки вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.
Протидія корупційним та пов`язаним із корупцією проявам, створення атмосфери суспільного неприйняття таких вчинків на сьогодні є винятково актуальними, і принциповість під час призначення стягнення за порушення вказаної категорії буде істотно сприяти запобіганню злочинам у цій сфері.
Водночас, одним з основоположних принципів діяльності зі запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам.
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, 06.04.2026 о 21:24 год, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення, враховується характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, а тому суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 необхідно призначити стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Оскільки суд визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, то вважає за необхідне стягнути з останнього судовий збір у розмірі 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172-6, 283-285, 287-289 КУпАП, суд — 
ПОСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
2. Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП правопорушник повинен сплатити штраф не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Суддя Ольга ПАВЛЮК