Справа № 199/16826/25
(2/199/2159/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

14 квітня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра 
у складі: головуючого судді Богун О.О.
при секретареві Дубовик А.П.
за участю учасників справи: 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району дніпровської міської ради про визнання права власності, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району дніпровської міської ради про визнання права власності. 
В обґрунтуванні заявлених позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає зі своєю родиною у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання. ОСОБА_1 проживає у цьому домоволодінні з 29.11.2005 року проте офіційно він був зареєстрований за вказаною адресою 08 лютого 2008 року,що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади. З цього моменту і по теперішній час, тобто протягом понад 20 років, позивач безперервно проживає у вказаному домоволодінні. На момент заволодіння спірним домоволодінням у 2005 році позивач не знав про наявність будь-якого іншого власника цього майна. З метою визначення власника майна позивачем було подано запит 10.12.2025 року до Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради». Станом на день подання позову відповіді немає. Протягом усього періоду володіння, з 2005 року по теперішній час жодна особа не заявляла про свої права на спірне майно, не пред`являла вимог про його повернення, не оспорювала володіння позивача.
Ухвалою від 19 грудня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження та вирішено розпочати розгляд справи в порядку судового розгляду.
В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити та підтримали його.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала наступні пояснення, вона є сусідкою позивача, позивач проживає в будинку, коли переїхала сім`я до будинку там жив військовий, він пиячив та в подальшому помер, потім позивач переїхав до цієї будівлі, переїхали батьки та діти позивача, зараз там проживають батьки позивача, діти та онуки. 
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив що має гарні стосунки з батьком, народився свідок в цьому будинку, він не знає кому належить будинок. Знає що батько там прописаний, та те що він купив будинок, проживає свідок в цьому будинку постійно. Будинок не переоформлювали оскільки були проблеми з цим.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив що його брат проживає в спірному будинку з 2004 року, купив хату та постійно там проживає, був в гостях у брата неодноразово, в будинку є всі нормальні умови проживання, проживає там позивач забтьками та дітьми. Коли вперше був у цьому будинку він був в жахливому стані.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.
Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). (п. 9 Постанови)
Судом встановлено, що позивач з 2005 року, тобто більше 20 років проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї ати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), (п. 14 Постанови).
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном і понад 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком та земельними ділянками по АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на дані об`єкти нерухомості за набувальною давністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району дніпровської міської ради про визнання права власності, - задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно – житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

14.04.2026