ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/92/26 пров. № А/857/29319/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
за участю секретаря судових засідань – Демидюк О.В.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року (головуюча суддя: Чаплик І.Д., місце ухвалення - м. Львів, повний текст складено – 23.04.2026) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
встановив:
ОСОБА_1 , 03.01.2026 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування архівних довідок при розгляді його заяви від 09.06.2025 про призначення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996, з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 31.03.2004, з 01.01.2009 по 31.12.2014.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у справі № 380/12893/25, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996, відповідачем було розглянуто його заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розгляді його заяви до страхового стажу позивача не було зараховано періоди з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 31.03.2004, з 01.01.2009 по 31.12.2014. У зв`язку із цим позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу. Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року закрито провадження в адміністративній справі № 380/92/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування архівних довідок при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.06.2025 про призначення пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2004 та з 01.04.2011 по 31.12.2011.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто повторно заяву ОСОБА_1 від 09.06.2025, та з урахуванням висновків суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 21.01.2026 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 104650019958. Дата народження ОСОБА_1 – 27.02.1965, вік заявника (на дату звернення, а саме на 09.06.2025) - 60 років 03 місяці 12 днів. Страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 01 день. Стаж для визначення права згідно пункту 3.1 розділу XV Закону № 1058 становить 27 років 02 місяці 07 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано усі періоди. Отже позивач не має права на пенсійну виплату відповідно до статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 31.03.2004, з 01.01.2009 по 31.12.2014 відповідач зазначає, що оскільки відсутні документи (підстави), щодо їх зарахування, вказані періоди роботи до страхового стажу зараховані не були.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.10.2017 № 0000374177 фактичне місце проживання позивача – АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі –Закон № 1058). 
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 104650019958 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
В оскаржуваному рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу .починаючи з січня 2028 року від 25 до 35 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Вказані обставини були встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25, тому вони на підставі частини четвертої статті 78 КАС України доказуванню не підлягають.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 104650019958 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.09.2025, у якій просив повідомити причини не зарахування до його страхового стажу періодів роботи згідно довідок з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 31.03.2004 та з 01.11.2009 по 31.12.2014.
Листом від 19.09.2025 відповідач повідомив позивача, що за результатами розгляду заяви від 09.06.2025 про призначення пенсії за віком Головним управлінням прийнято рішення про відмову у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До заяви про призначення пенсії долучено довідку від 17.11.2021 № 932 про періоди роботи з 20.04.1996 по 31.08.1998, 01.02.1999 по 07.02.2000 та з 08.02.2000 по 31.03.2004. Вищезазначені періоди не зараховані до страхового стажу, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення. Також не зараховано до страхового стажу роботи періоди з 01.01.2009 по 31.12.2009 та з 01.04.2011 по 31.12.2014, згідно довідки від 14.02.2019 № 02-15/248, оскільки за вказані періоди в Реєстрі відсутні дані про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески.
Постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025 та від 05.01.2026 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі №380/12893/25 – без змін.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996, з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 31.03.2004, з 01.01.2009 по 31.12.2014, позивач звернувся до суду із цим позовом.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 21.01.2026 № 104650019958, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Рішення обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу починаючи з січня 2028 року від 25 до 35 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано усі періоди. Отже, заявник не має права на пенсійну виплату відповідно до статті 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
З розрахунку страхового стажу позивача за формою РС-право вбачається, що позивачеві було зараховано до його стажу, зокрема, наступні періоди: з 01.12.2001 по 31.12.2001; з 01.02.2004 по 31.03.2004; з 01.04.2004 по 31.03.2005; з 01.05.2005 по 30.04.2009; з 01.05.2009 по 31.10.2009; з 01.11.2009 по 30.06.2010; з 01.07.2010 по 31.03.2011.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач розрахував страховий стаж позивача неповно, не взяв до уваги усі складові страхового стажу позивача, з метою дотримання принципу пропорційності, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2004 та з 01.04.2011 по 31.12.2011.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.
Так, відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, мають особи, які досягли 60 років та за наявності страхового стажу не менше 32 років.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 09.06.2025 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV. 
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 104650019958 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2025, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 104650019958 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.06.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 10.08.1993 по 19.04.1996.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 380/12893/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 21.01.2026 № 104650019958, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Рішення обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу починаючи з січня 2028 року від 25 до 35 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано усі періоди. Отже, заявник не має права на пенсійну виплату відповідно до статті 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що періоди роботи згідно з довідкою від 17.11.2021 № 932 з 20.04.1996 по 31.08.1998, 01.02.1999 по 07.02.2000 та з 08.02.2000 по 31.03.2004 не були зараховані до страхового стажу у зв`язку із відсутністю наказів про прийняття та звільнення, а періоди роботи з 01.01.2009 по 31.12.2009 та з 01.04.2011 по 31.12.2014, згідно довідки від 14.02.2019 № 02-15/248, не були зараховані у зв`язку з відсутністю в Реєстрі даних про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи наявна довідка Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Станично-Луганського району» від 17.11.2021 № 932, з якої вбачається, що у книгах обліку розрахунків з оплати праці АСФГ імені Леніна Станично-Луганського району є такі відомості про період роботи ОСОБА_1 : з 20 квітня 1996 року по 31 серпня 1998 року; з 01 лютого 1999 року по 07 лютого 2000 року; з 08 лютого 2000 року по 31 березня 2004 року (включно).
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про необхідність подання інших документів, ніж ті, які подавались із заявою про призначення пенсії, зокрема, для підтвердження іншими документами спірних періодів роботи, а тому дії пенсійного органу щодо не зарахування позивачу до стажу періодів роботи згідно довідки від 17.11.2021 № 932 є протиправним.
Крім цього, необхідно звернути увагу, що оскільки з відомостей про страховий стаж позивача за формою РС-право вбачається, що відповідачем було зараховано до його страхового стажу періоди роботи, зокрема: з 01.12.2001 по 31.12.2001; з 01.02.2004 по 31.03.2004, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково та лише в частині не зарахованого трудового стажу, тобто: з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 30.11.2001 та з 01.01.2002 по 31.01.2004.
Щодо періоду роботи позивача починаючи з 01.01.2009 по 31.12.2014, то відповідач обґрунтовує його не зарахування відсутністю у Реєстрі відомостей про сплату за позивача страхових внесків за вказаний період.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до норм частини 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21.
Крім цього, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки Комунальної установи «Трудовий архів територіальних громад Біловодського району» від 14.02.2019 № -15/248, в наказах та відомостях нарахування заробітної плати працівникам сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» Біловодського району Луганської області є такі відомості про роботу ОСОБА_1 : у відомостях про нараховану заробітну плату за 2009 рік – з 01.01.2009 та за 2011 рік – з 01.04.2011, про звільнення його з роботи наказами від 31.12.2009 та від 31.12.2014. 
При цьому, за інші спірні періоди у 2010, 2012, 2013 та 2014 роках відомості про нарахування позивачу заробітної плати відсутні.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи, зокрема: з 01.05.2005 по 30.04.2009; з 01.05.2009 по 31.10.2009; з 01.11.2009 по 30.06.2010; з 01.07.2010 по 31.03.2011. 
Тобто, до зарахування підлягає стаж роботи з 01.04.2011 по 31.12.2011.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії пенсійного органу щодо незарахування позивачу періоду його роботи з 01.04.2011 по 31.12.2011 є протиправним, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідач розрахував страховий стаж позивача неповно, не взяв до уваги усі складові страхового стажу, а тому бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування архівних довідок при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.06.2025 про призначення пенсії є протиправною та для захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області, яке визначено за принципом екстериторіальності для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.04.1996 по 31.08.1998, з 01.02.1999 по 07.02.2000, з 08.02.2000 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.01.2004 та з 01.04.2011 по 31.12.2011.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі № 380/92/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | О. Б. Заверуха
| | З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 11.09.26