Cправа № 127/40864/25
Провадження № 2/127/9918/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Березовської О. А.,
за участі секретаря судового засідання Касенюк А. А.,
представника відповідача – Тальчук П. І.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Вінниця в режимі відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :
29.12.2025 до суду надійшов вище зазначений позов. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 56 440, 00 грн та сплачений судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.
Позов мотивовано тим, що 15.04.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 15.04.2025-100002094. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 17 000, 00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 15.04.2025, строком на 217 днів. 
Дата надання/ видачі кредиту – 15.04.2025. Дата повернення кредиту 17.11.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1, 00% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1, 00% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 1 530, 00 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту та сплачується згідно з графіком платежів.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 1 530, 00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів.
Неустойка: 255, 00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання. 
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у сумі 56 440, 00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 17 000, 00 грн, по процентам в сумі 26 350, 00 грн, по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 1 530, 00 грн, по додатковій комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 3 060, 00 грн та по неустойці у сумі 8 500, 00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».
Позивач зазначає, що договір укладався відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти в сумі 17 000, 00 грн, а отже акцептовано умови договору. 
Позивач просить стягнути вище зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 головуючим суддею по справі було визначено суддю Березовську О. А. 
30.12.2025 судом була одержана Відповідь №21969967 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідачки. 
Ухвалою суду від 02.01.2026 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі. Суд постановив розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 
Копія ухвали суду та судова повістка направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція суду одержана відповідачем 03.03.2026. 
10.03.2026 від представника відповідача, адвоката Тальчук П. І. надійшли додаткові пояснення, які по суті є відзивом на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи. 
Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач не погоджується з тим, що позивачем доведено факти укладення кредитного договору між сторонами, перерахування коштів відповідачу.
Так, на підтвердження обставин укладення з відповідачем кредитного договору позивач додав до позову договір кредиту №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025, як зображення змісту договору у форматі pdf. Однак, за відсутності демонстрації позивачем місця збереження кредитором електронних даних та інформації про вчиненні в системі дії неможливо встановити будь-який зв`язок між вказаними позивачем обставинами та діями, у тому числі створеній первісним кредитором односторонньо візуальній формі послідовності дій. 
Зокрема, позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вище зазначеного документу, він був захищений від редагування/ зміни будь якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитного договору.
Позивачем не доведено належним чином, що вказаний номер телефону дійсно належить відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить відповідачу або є його фінансовим номером телефону. Оскільки належних доказів, що кредитодавець дійсно ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ – отримавши від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за згодою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) персональні данні останньої– відсутні. Матеріали справи не містять підтверджень передачі за допомогою сервісу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тим більше, за згодою відповідача, персональних даних останньої. 
Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «E888» та «А888» відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/а бо у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора.
Оскільки позивач не надав суду електронний файл договору з накладеним кваліфікованим електронним підписом або інші технічні дані, що дозволяють перевірити його дійсність, відсутні належні та допустимі докази того, що спірний договір був підписаний саме уповноваженою особою кредитодавця. За таких обставин, поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа. Відтак, вважаємо недоведеним факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків, які вказані у наданих до суду примірниках договору позики.
З наданих позивачем документів не вбачається можливим встановити наявність волевиявлення відповідача щодо укладення кредитного договору №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025, а також підписання його електронним підписом, зокрема шляхом використання одноразового ідентифікатора, оскільки відповідні докази відсутні, всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Отже, відсутні докази того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатори електронного підпису, відсутні докази отримання, саме ним цих одноразових ідентифікаторів, відсутні докази реєстрації, саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання ним коштів за вказаним кредитним правочином.
Щодо відсутності доказів розміру заборгованості відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір.
Довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за вих. №1-2312 від 23.12.2025, не є належним доказом для підтвердження факту надання кредитором і, відповідно, отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025. Лист не містить в собі інформації та доказів приналежності платіжної картки «5167803046166950» саме Відповідачу, а не іншій особі. Інших доказів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів саме на виконання кредитного договору №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025 позивачем не надано.
На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказаний документ розрахунку заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, сум погашення заборгованості (в разі наявності та за умови їх належного підтвердження), які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Отже, будь-які твердження позивача стосовно розміру заборгованості, погашення її (в разі наявності) мають бути підтверджені належними доказами. Наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Відповідно до наданого розрахунку взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована.
Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 20.11.2019 у справі № 761/22099/16-ц; від 19.03.2020 у справі №359/4206/16 ц; від 17.06.2020 у справі №136/1187/16-ц; від 15.07.2020 у справі №514/259/16-ц, відсутність розрахунку заборгованості є підставою для відмови в задоволенні позову.
Щодо стягнення заборгованості за комісією з надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості, представник відповідача вказує, що в кредитному договорі №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025 позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому нарахування комісії є безпідставними та такими, що суперечать принципу справедливості, добросовісності та розумності.
Щодо вимог про стягнення неустойки, представник відповідача вказує, що підстави для її стягнення відсутні відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
12.03.2026 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, які за своєю суттю є відповіддю на відзив. Представник позивача зазначає, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Зі статей 12, 81 ЦПК України прослідковується можливість застосування принципу «affirmanti incumbit probatio» який означає, що «хто стверджує, той і доводить». Разом з тим, реалізація принципів рівності та змагальності сторін передбачає не лише наявність процесуальних прав, а й обов`язок сторін добросовісно ними користуватися, у тому числі шляхом належного доказового підтвердження своїх вимог і заперечень. Надання відповідачем лише формальних заперечень без будь якого доказового наповнення фактично порушує баланс процесуальних прав сторін та суперечить самій суті змагального процесу.
У цьому контексті підлягає застосуванню концепція негативного доказу, відповідно до якої сторона, що заперечує проти доведених іншою стороною фактів, повинна надати докази, які спростовують такі факти, або належним чином обґрунтувати неможливість їх подання. Відсутність будь-яких доказів на підтвердження заперечень відповідача свідчить про їх декларативний характер і позбавляє суд можливості надати їм доказове значення.
Заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Суд не зобов`язаний збирати докази замість сторін або компенсувати їх процесуальну пасивність, оскільки це суперечило б принципам змагальності та рівності сторін, закріпленим у статті 12 ЦПК України.
Сторонами було укладено спірний кредитний договір у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової.
Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
З кредитного договору вбачається, що відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку.
Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.
Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору, представник позивача вказує, що відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID у відповідності до пунктів 22-25 Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.03.2020 № 32. 
При подачі позовної заяви позивачем додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Щодо процентів за кредитним договором. Представник позивача зазначив, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Денна процентна ставка є застосовною та законною відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Представник позивача також вказує, що одночасне заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, з одного боку, і заперечення умов цього ж договору щодо процентів, комісій та неустойки з іншого, свідчить про наявність суперечливої процесуальної поведінки. Такі доводи відповідача не можуть бути визнані судом послідовними та добросовісними, а відтак підлягають оцінці з урахуванням доктрини естопелю та мають бути відхилені як такі, що ґрунтуються на зловживанні процесуальними правами та не підлягають судовому захисту. 
Щодо розрахунку заборгованості вказується, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Оскільки ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляла.
Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (ТМ «Швидко Гроші»), уникнувши додаткових витрат.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості пов`язана з наданням перелічених в договорі послуг. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.
Щодо неустойки представник позивача стверджує, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до п. 6 до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
18.03.2026 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, які аналогічні за змістом додатковим поясненням, наданим суду 11.03.2026.
Представник позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Балюх Є. О. в позовній заяві клопотав розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у додаткових поясненнях на позовну заяву. Додатково суду пояснила, що позивач не надав належні та достатні докази, що відповідач надала особисту згоду на верифікацію даних, не надав докази перерахування коштів відповідачу, надана довідка не є первинним банківським документом, суду не надано банківську виписку, надана довідка-розрахунок заборгованості не є належним доказом, немає детального розгорнутого розрахунку. Вказує також, що в кредитному договорі відсутній перелік супутніх послуг, за які передбачена оплата комісії. Неустойка в період дії воєнного стану відповідно до п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України нараховуватися не може.
Уточнила, що відповідач не визнає факт укладення кредитного договору та факт перерахування їй коштів, тому власний розрахунок заборгованості за кредитним договором вона не робила; відповідач не може пояснити звідки у позивача її персональні дані.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, надані позивачем у їх сукупності, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні відносини, а саме відносини щодо договору споживчого кредиту, які регулюються відповідними нормами ЦК України, Законів України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію».
Судом встановлено такі фактичні обставини.
15.04.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15.04.2025-100002094, який складається з пропозиції про укладення договору кредитної лінії (оферта), заявки кредитного договору №15.04.2025-100002094 (кредитної лінії) від 15.04.2025, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №15.04.2025-100002094 (кредитної лінії) від 15.04.2025, інформаційного повідомлення позичальника ОСОБА_1 (а. с. 17-20). Електронні документи сформовані на сайті кредитодавця в особистому кабінеті позичальника та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора Е888, отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації в особистому кабінеті на сайті (п. 2.1, 2.2., 2.3. пропозиції про укладення кредитного договору).
З договору №15.04.2025-100002094, вбачається,що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається позичальнику на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту – кредитна лінія (п.3.1-3.3 пропозиції).
Відповідно до п. 4.1, 4.3-4.4 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання електронного платіжного засобу споживача 5167-80ХХ-ХХХХ-6950. Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно.
Відповідно до умов заявки (п. 1-14), сума кредиту становить 17 000, 00 грн, строк, на який надається кредит - 217 днів з дати його надання, дата надання (видачі) кредиту – 15.04.2025, дата повернення (виплати) кредиту – 17.11.2025. 
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1, 00% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі -чергові періоди). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0, 5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір цієї процентної ставки також не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 1 530, 00 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 1 530, 00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, яка нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги щодо якої укладено договір. 
В п. 14 сторонами визначений графік платежів. Сума кредиту сплачується сімома платежами, в період з 15.04.2025 по 17.11.2025 включно, дата чергового платежу – останній день чергового періоду. Перші три платежі по 6 800, 00 грн, наступні три платежі по 2 635, 00 грн, останній платіж – 19 635, 00 грн. Комісія за надання кредиту сплачується одним платежем в перший черговий період. Комісія за обслуговування кредиту сплачується 2 платежами в два перших чергових періоди. Тіло кредиту сплачується в останній черговий період. Комісії та тіло кредиту включені в чергові платежі.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 2 526, 92%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 47 940, 00 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 30 940, 00 грн.
Неустойка відповідно до п. 17 заявки: 255, 00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання. 
Аналогічні умови визначені у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №15.04.2025-100002094(кредитної лінії). 
Договір підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е888, який остання отримала в смс-повідомленні на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , який вказаний відповідачем при його ідентифікації.
Також 15.04.2025 відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А888 підписаний Паспорт споживчого кредиту (а. с. 16, 16 зворот).
Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору №15.04.2025-100002094пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України, що підтверджується Інформацією з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача (а. с. 24, 24 зворот). 
Відповідно до листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. №1-2312 від 23.12.2025, 15.04.2025 успішно перераховано 17 000, 00 грн на картку № НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua - 712255146, призначення платежу: видача за договором кредиту №15.04.2025-100002094 (а. с. 25).  
Договором про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеним між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» підтверджується зобов`язання платіжної установи надавати товариству послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №15.04.2025-100002094від 15.04.2025 заборгованість ОСОБА_1 складає: 17 000, 00 грн - основний борг, 26 350, 00 грн - проценти, 1 530, 00 грн – комісія за надання, 3 060, 00 грн – комісія за обслуговування, 8 500, 00 грн – неустойка. Разом 56 440, 00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 15.04.2025 по 17.11.2025 (а. с. 12).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до статей 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між сторонами на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору виникли зобов`язання. При укладенні кредитного договору сторонами було узгоджено його істотні умови. Позивач виконав своє зобов`язання з надання кредитних коштів. Відповідач умови кредитного договору №15.04.2025-100002094 від 15.04.2025 своєчасно і в повному обсязі не виконувала, кредит не сплачувала. Отже, відповідачем були порушені вимоги статей 526, 527, 530 ЦК України та умови договору, через що виникла заборгованість за кредитом.
Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості з основного боргу – 17 000, 00 грн підлягають задоволенню. 
Суд відхиляє заперечення відповідача, що нею не підписувався кредитний договір в електронній формі, що в нього позивачем вносились зміни, та те, що вона не проходила ідентифікацію та не одержувала кредитні кошти як недоведені.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Жодних доказів, які свідчать про внесення змін позивачем до електронного документу відповідачем суду не надано. У суда відсутні підстави для сумніву в цьому доказі та для визнання його недопустимим. Також, відповідачем не заявлялось суду клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного доказу, поданого суду в електронних копіях. 
Договір про споживчий кредит може укладатися у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд в своїх постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18; від 09.09.2020 у справі № 732/670/19; від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19; від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20; від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20; від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 неодноразово вказував, що договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, що підтверджує укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/ або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні позиції наведені у постановах від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20, від 20.06.2024 у справі № 523/13603/21.
Суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази, що підтверджують ідентифікацію позивачем відповідача під час укладення кредитного договору (а. с. 24 зворот), шляхом одержання інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через систему BankID НБУ щодо прізвища, власного імені, по батькові, РНОКПП, дати народження, номеру телефону, реєстрації місця проживання, даних документа (паспорту), що ідентифікують позичальника. Жодних доакзів, що підтверджують заперечення відповідача, що нею не здійснювалась процедура ідентифікації, що вона не надавала банку згоди на проведення такої процедури відповідачем суду не надано.
В своїх постановах Верховний Суд, визначаючи стандарти доказування обставин сторонами, посилається на «більшу переконливість» та концепцію «негативного доказу», та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41); постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц) (пункт 81).
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 43); постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц) (п. 81).
Відповідач заперечує всі докази, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, але жодного доказу, що підтверджують її заперечення суду не надає. 
Щодо заперечення відповідача використання позивачем на підтвердження перерахування коштів відповідачу довідки надавача платіжних послуг суд зазначає таке.
Спеціальне регулювання такого виду розрахунків передбачене в Закону України «Про електронну комерцію». Так, частиною 1 ст. 13 цього закону передбачено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Ч. 3 ст. 13 передбачено, що продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про платіжні послуги» до фінансових платіжних послуг належать послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
З інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного банку України, ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" (ЄДРПОУ 37973023) має статус платіжної установи з ліцензією на надання платіжних послуг (вид послуги – переказ коштів без відкриття рахунків).
Надання платіжною установою, яка надає платіжні послуги позивачу, на підставі укладеного з ним договору, листа, що підтверджує факт перерахування коштів на картку відповідача та містить дату перерахування коштів, номер картки, номер транзакції, призначення платежу, на думку суду, відповідає вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 12.06.2023 року у справі № 263/3470/20 полягає в тому, що Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання таких спірних правовідносин, тому посилання відповідача на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є безпідставними.
Отже, підтвердження, надане ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», про здійснення платежу в системі платіжної системи iPay.ua, на підставі договору, укладеного між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», є належним та допустимим доказом перерахування коштів позичальнику.
Перевіряючи розрахунок заборгованості з процентів, суд зазначає, що вимога про стягнення процентів в сумі 26 350, 00 грн відповідає умовам кредитного договору та розміру процентів, узгодженому сторонами в графіку платежів. Так, графіком платежів передбачено сплату процентів по 5 270, 00 грн в складі трьох чергових платежів та по 2 635, 00 грн в складі чотирьох наступних чергових платежів (5 270, 00 грн*3+2 635, 00 грн*4=26 350, 00 грн), тому суд відхиляє заперечення представника відповідача про відсутність розрахунку заборгованості з процентів. Позивач просить стягнути проценти, передбачені договором, та в межах строку кредитування, вказуючи в довідці-розрахунку саме ту суму процентів за користування кредитом, яка визначена в кредитному договорі, та період кредитування (а. с. 12).
Щодо умов кредитного договору про комісії за надання та обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1 530, 00 грн та 3 060, 00 грн відповідно, визначаючи обґрунтованість вимоги про їх стягнення, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
П. 8 Заявки кредитного договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту – 9 % від суми кредиту та дорівнює 1 530, 00 грн. Отже, комісія узгоджена сторонами при укладенні договору, включена в графік платежів - п. 14. 
Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Як вбачається з вище наведеної норми закону, комісія з обслуговування кредитної заборгованості може бути умовою споживчого кредитного договору. Така комісія узгоджена сторонами в п. 9 кредитного договору. В п. 9 кредитного договору сторони обумовили види послуг, за які стягується комісія, та вказали, що комісія не включає види послуг, які відповідно до законодавства надаються кредитодавцем безоплатно відповідно до чинного законодавства. Ця комісія також включена в графік платежів і мала сплачуватися позичальником двома платежами по 1 530, 00 грн. Отже, вимога про стягнення цього виду комісії в сумі 3 060, 00 грн також є правомірною. 
Суд відхиляє заперечення представника відповідача, що кредитним договором не визначені види супутніх послуг, за які сплачується ця комісія, бо як вбачається з вище наведеного п. 9 кредитного договору в ньому визначено види послуг, та є застереження, що види послуг, які мають надаватися відповідно до законодавства безоплатно не включаються в перелік оплатних послуг.
Щодо вимоги про стягнення неустойки за порушення відповідачем зобов`язання за кредитним договором суд зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 1, 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дія воєнного стану продовжена та не припинилась на час ухвалення рішення.
Враховуючи наведене, дату укладення кредитного договору – 15.04.2025, неустойка підлягає списанню кредитодавцем, тому у задоволенні вимоги про її стягнення має бути відмовлено. 
Суд відхиляє аргументи позивача, посилаючись на ст. 4 ЦК України, якою передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України. 
Зміни до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України законодавцем у зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про споживче кредитування» не внесені, тому застосуванню підлягають положення ЦК України.
Відповідач свій розрахунок заборгованості суду не надала. У суда також відсутні належні та допустимі докази виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором.
Враховуючи вище зазначене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість в сумі 47 940, 00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 17 000, 00 грн, по процентам в сумі 26 350, 00 грн, по комісії за надання кредиту в сумі 1 530, 00 грн, по комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі – 3 060, 00 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 057, 59 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (84, 94%). Сплата судового збору позивачем в сумі 2 422, 40 грн підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00064340 від 24.12.2025.
На підставі викладеного, згідно зі статтями 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 612, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» та «Про споживче кредитування», статтями 19, 76 ,77, 81, 141, 247, 256, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 15.04.2025-100002094 від 15.04.2025 в сумі 47 940, 00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судовий збір в сумі 2 057, 59 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 20.07.2026.
Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходженням: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя    Олена БЕРЕЗОВСЬКА