Справа № 584/608/26
Провадження № 2/584/556/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

14.09.2026 Путивльський районний суд Сумської області
у складі: головуючого - судді Данік Я.І.,
за участі: секретаря – Кравченко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовує тим, що 29 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №5211937, за умовами якого позивач надав їй кредит у розмірі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушувала строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим станом на 5 квітня 2026 року має заборгованість в розмірі 108705 грн., в т.ч.: 30000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 60705 грн. - заборгованості за відсотками, 15000 грн. – заборгованості за пенею, штрафом, 3000 грн. – заборгованості за комісією.
29 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-27/25 про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №5211937 від 29 грудня 2024 року.
Крім того, 29 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №8617361, за умовами якого позивач надав їй кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушувала строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим станом на 5 квітня 2026 року має заборгованість в розмірі 40500 грн., в т.ч.: 15000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 18000 грн. - заборгованості за відсотками, 7500 грн. – заборгованості за пенею.
14 серпня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-31/25 про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №8617361 від 29 грудня 2024 року.
Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 149205 грн. та понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, при подачі позову клопотала про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, в силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце судового засідання (а.с.128,134). 
Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Як встановлено судом, 29 грудня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5211937, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 30000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 на строк 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 0,6175 % - у разі виконання позичальником умов, визначених договором, та 0,95% у день – за всі наступні дні, зі сплатою комісії в розмірі 3000 грн. за надання кредиту (а.с.10-28,29-37,42).
Вказаний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 76413. 
Відповідач прострочила виконання свого зобов`язання, оскільки порушила строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого станом на 29 липня 2025 року має заборгованість в розмірі 108705 грн., в т.ч.: 30000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 60705 грн. - заборгованості за відсотками, 15000 грн. – заборгованості за пенею, штрафом, 3000 грн. – заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.38-41). 
29 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-27/25 про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №5211937 від 29 грудня 2024 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу №01.02-27/25 від 29 липня 2025 року (а.с.43-57).
Крім того, 29 грудня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8617361, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 на строк 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 0,99 % - у разі виконання позичальником умов, визначених договором, та 1% у день – за всі наступні дні (а.с.58-72,73-84,90).
Вказаний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1744. 
Відповідач прострочила виконання свого зобов`язання, оскільки порушила строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого станом на 13 серпня 2025 року має заборгованість в розмірі 40500 грн., в т.ч.: 15000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 18000 грн. - заборгованості за відсотками, 7500 грн. – заборгованості за пенею, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.85-89). 
14 серпня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-31/25 про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №8617361 від 29 грудня 2024 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-31/25 від 14 серпня 2025 року (а.с.91-104).
Згідно з листом АТ КБ Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260609/71513-БТ від 12 червня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 29 грудня 2024 року було зараховано кошти в сумі 30000 грн. та 15000 грн. (а.с.130-131).
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно з ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що спірний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»
Згідно з ч.1 ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з п.3.3.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені цим договором. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Проте, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України  у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що, вимога про стягнення неустойки у розмірі 15000 грн. за кредитним договором №5211937 від 29 грудня 2024 року та у розмірі 7500 грн. за кредитним договором №8617361 від 29 грудня 2024 року задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до умов кредитного договору №5211937 від 29 грудня 2024 року встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 3000 грн.
Згідно з розрахунком, позивачем було нараховано комісію за надання кредиту у розмірі 3000 грн. відповідно до умов договору
Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз змісту положень кредитного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які встановлена комісія у визначених у цих пунктах розмірах. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредитної лінії є нікчемними відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 9 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22.
Також суд зауважує, що положення договору про надання, управління та обслуговування споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки положення кредитного договору, якими встановлені умови про сплату позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними (в частині встановленої комісії), суд на підставі ч.5 ст.216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума заборгованості за кредитним договором №5211937 від 29 грудня 2024 року підлягає зменшенню на 3000 грн. (суми нарахованої комісії за надання кредиту).
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме стягнення заборгованості у розмірі 123705 грн. а саме: за кредитним договором №5211937 від 29 грудня 2024 року у розмірі 90705 грн. (30000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 60705 грн. - заборгованості за відсотками) та за кредитним договором №8617361 від 29 грудня 2024 року у розмірі 33000 грн. (15000 грн.– заборгованості за тілом кредиту, 18000 грн. - заборгованості за відсотками).
У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2207 грн. 38 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позову, пропорційно розміру задоволених вимог (123705х2662,4/149205=2207,38).
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.526-527, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.142, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
вирішив:

Позов позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м.Київ, вул.Іллінська, 8, код ЄДРПОУ 37616221) 123705 грн. (сто двадцять три тисячі сімсот п`ять гривень), а саме:
1) 90705 грн. (дев`яносто тисяч сімсот п`ять гривень) - заборгованості по кредитному договору №5211937 від 29 грудня 2024 року;
2) 33000 грн. (тридцять три тисячі гривень) - заборгованості по кредитному договору №8617361 від 29 грудня 2024 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м.Київ, вул.Іллінська, 8, код ЄДРПОУ 37616221) 2207 грн. 38 коп. (дві тисячі двісті сім гривень тридцять вісім копійок) витрат по сплаті судового збору при подачі позову.
Заочне рішення може бути переглянуто Путивльським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі невручення заочного рішення суду у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд шляхом подачі відповідної заяви протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.І.Данік