ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 205/7768/25
провадження № 61-5764св26  
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя - доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Таїсія Віталіївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Яни Володимирівни, на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Приходченко О. С.,та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Макарова М. О.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 30 травня 2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В.
За умовами договору ОСОБА_2 передав йому грошові кошти у розмірі 868 725,00 грн, що на момент укладення договору відповідало еквіваленту 29 700 доларів США. 
Він, у свою чергу, зобов`язався повернути суму, еквівалентну 29 700 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день повернення коштів, у строк до 30 травня 2025 року.
З Єдиного реєстру виконавчих проваджень йому стало відомо, що 21 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. було вчинено виконавчий напис № 1127. Цим написом запропоновано стягнути з нього на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 травня 2022 року у розмірі 29 700 доларів США, а також18 000,00 грн за вчинення виконавчого напису. Однак на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису він жодних вимог про погашення заборгованості від стягувача не отримував.
Зазначав, що нотаріусом не було встановлено безспірності суми, яка стягується за виконавчим написом. Його було позбавлено можливості подати свої заперечення стосовно суми заборгованості. Крім того, стягувачем не було подано до нотаріуса детального розрахунку заборгованості, а сам виконавчий напис вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі положень Закону України «Про нотаріат» просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 21 вересня 2023 року № 1127, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В.
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі
Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року, залишеним без змін постановоюДніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що ОСОБА_2 надав нотаріусу всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Суди зазначили, що матеріали нотаріальної справи повністю підтверджують безспірність заборгованості боржника. Разом з тим, ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучено документів, які б свідчили про повне або часткове виконання ним зобов`язань за договором позики від 30 травня 2022 року. 
Крім цього, судами попередніх інстанцій вказано на те, що до моменту вчинення виконавчого напису (21 вересня 2023 року) в матеріалах справи відсутні розписки ОСОБА_2 про повернення йому суми боргу ОСОБА_1 або платіжні документи про перерахування коштів у безготівковому порядку.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
29 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бідюк Я. В., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Судуз касаційною скаргою на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 205/7768/25. Відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., про зупинення дії оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.
12 червня 2026 року матеріали цивільної справи № 205/7768/25 надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бідюк Я. В., просить скасувати рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимогиОСОБА_1 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування підпункту 5.2. пункту 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також, заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме: представник заявника подав клопотання про участь у справі в суді апеляційної інстанції у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте, у порушення частини третьої статті 212 ЦПК України, судом не постановлено ухвалу за результатами розгляду вказаного клопотання. Представник заявника чекав запрошення для участі у відеоконференції понад годину (судове засідання було призначено на 14 квітня 2026 року на 12:00 год.), однак запрошення так і не було надіслано судом, що, на думку заявника, є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1 не отримував вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань, установлених договором позики. У зв`язку з чим, був позбавлений можливості подати нотаріусу свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису, висловити незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу або повідомити про наявність спору щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключало можливість вчинення виконавчого напису. Недотримання такої обов`язкової умови вчинення виконавчого напису, як безспірність заборгованості, є достатньою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів.
Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 1127 від 21 вересня 2023 року, вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів.
Заява від 15 липня 2025 року про переведення деяких паперових матеріалів справи в електронну форму не була виконана судом першої інстанції, що унеможливило представнику ОСОБА_1 - адвокату Близнюку І. В. ознайомитися з електронною справою.
Також вказує, що апеляційний суд не вирішив заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мокрого Д. В., від 06 листопада 2025 року про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Зазначив, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Короткий зміст позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 10 червня 2026 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року - без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусу нею надано всі передбачені чинним законодавствомУкраїни документи, на підставі яких було встановлено безспірність заборгованості  ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .
Виконавчий напис вчинено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НСН № 045029, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи та долученим представником позивача додатком до позовної заяви, на якому чітко відображено серію та номер бланка. Тому твердження заявника щодо вчинення виконавчого напису не на спеціальному бланку нотаріального документа також не відповідає дійсності.
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 10 червня 2026 року, ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бондаренко А. О., заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року - без змін.
Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи на підставі наданих доказів, а оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. З огляду на це касаційна скарга є необґрунтованою, а її доводи зводяться до переоцінки доказів і встановлення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій.
Інші процесуальні звернення 
22 травня 2026 року та 09 червня 2026 рокувід представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., надійшли клопотання про зупинення дії рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Клопотання аргументовані тим, що оскільки рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року не передбачають примусового виконання, і тому зупинення їхньої дії до закінчення касаційного перегляду є необхідним для забезпечення продовження дії заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року.
Зазначені клопотання не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваними судовими рішеннями відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За приписами частин дев`ятої, десятої статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Норми статті 436 ЦПК України, які регламентують зупинення виконання або дії судових рішень судом касаційної інстанції, не є процесуальним механізмом для продовження дії заходів забезпечення позову, обраних судом першої інстанції.
08 червня 2026 рокудо Верховного Суду надійшло клопотання  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бондаренко А. О., про закриття касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року було прийнято до провадження Верховним Судом помилково. 
Обґрунтовуючи клопотання про закриття касаційного провадження, адвокат Бондаренко А. О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зазначала, що касаційну скаргу подано у малозначній справі, а наведені в ній аргументи не містять належного обґрунтування підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки постановляючи ухвалу про відкриття касаційного провадження, колегія суддів врахувала обґрунтованість доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., та дійшла висновку про необхідність надання належної правової оцінки аргументам касаційної скарги безпосередньо під час касаційного перегляду справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 травня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. та зареєстрований у реєстрі за № 581, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав позичальникові грошові кошти в розмірі 868 725 грн, що станом на 30 травня 2022 року за офіційним курсом НБУ становило еквівалент 29 700 доларів США, строком до 30 травня 2025 року. Повернення зазначеної суми мало здійснюватися щомісячно, не пізніше 30 числа кожного місяця, у національній валюті України (гривні) в розмірі, еквівалентному 825 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Відповідальність сторін встановлено згідно з чинним законодавством України (а. с. 74-75).
18 липня 2023 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 письмову заяву-вимогу про усунення порушень договірних зобов`язань, встановлених договором позики. Ця вимога була засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. У зазначеному документі позичальника було повідомлено про необхідність сплатити заборгованість за період із 30 червня 2022 року до 30 червня 2023 року в національній валюті (гривні) в розмірі, що еквівалентний 10 725 доларам США. Крім того, у зв`язку з порушенням зобов`язань та простроченням повернення позики, вимагалося достроково, протягом тридцяти календарних днів, повернути решту суми боргу в національній валюті (гривні) в розмірі, еквівалентному 18 975 доларам США (а. с. 114-115, 116, 117). 
26 липня 2023 року ОСОБА_1 отримав письмову заяву-вимогу про усунення порушень договірних зобов`язань, встановлених договором позики. Зазначену вимогу він залишив без задоволення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 118).
21 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. із заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором позики (а. с. 109).
21 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. вчинено нотаріальний напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 травня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., у національній валюті України в сумі 29 700 доларів США за офіційним курсом НБУ на день повернення, за період з 30 червня 2022 року до 30 серпня 2023 року у розмірі 12 375 доларів США та за період з 01 вересня 2023 року до 30 травня 2025 року у розмірі 17 325 доларів США (а. с. 108).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. від 26 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису від 21 вересня 2023 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. (а. с. 77-78).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. від 28 вересня 2023 року у межах виконання виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису від 21 вересня 2023 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., накладено арешт на грошові кошти боржника (а. с. 79-80).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. від 28 вересня 2023 року у межах виконання виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису від 21 вересня 2023 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., накладено арешт на майно боржника (а. с. 81-82).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ вказаного Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.
Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) та постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 947/10174/21 (провадження № 61-11444св22).
Аналіз зазначених вище норм законодавства України вказує про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною. 
Натомість захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. 
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі № 910/13233/17 зазначено, що на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.
У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Зі змісту постанов Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 758/14854/20 (провадження № 61-15111св21), від 03 квітня 2023 року у справі № 522/9777/21 (провадження № 61-665св23), від 03 жовтня 2025 року у справі № 361/10930/23 (провадження № 61-4323св25) слідує, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.
На виконання ухвали Новокодацького районного суду м. Дніпра від 11 червня 2025 року про витребування доказів, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В. надала копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису, яка містить такі додатки: копію виконавчого напису від 21 вересня 2023 року за реєстровим № 1127; копію заяви ОСОБА_2 про вчинення виконавчого напису від 21 вересня 2023 року за реєстровим № 1126; копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 ; копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ; копію договору позики від 30 травня 2022 року; копію з нотаріально засвідченої копії заяви-письмової вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань, встановлених договором позики від 18 липня 2023 року; копію накладної АТ «Укрпошта» № 4900102721441 про відправлення заяви-письмової вимоги ОСОБА_1 від 18 липня 2023 року; копію вкладення до цінного листа від 18 липня 2023 року; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 4900102721441 з відміткою про отримання листа ОСОБА_1 . 
Суди надали оцінку вказаним доказам, достовірність яких, з урахуванням визначених у позовній заяві підстав пред`явлених вимог, позивач не спростував.
Таким чином, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 30 травня 2022 року, нотаріус дотримався вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2021 року № 1290 «Деякі питання використання спеціальних бланків нотаріальних документів», затверджено Порядок використання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх витрачання та опис і зразок спеціального бланка нотаріального документа. Облік обігу бланків та звітності про їх витрачання здійснюється в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, держателем якого є Мін`юст. Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів є інформаційно-комунікаційною системою, що є складовою Єдиної державної електронної системи е-нотаріату, яка містить інформацію про: постачання бланків замовникам; видані державним та приватним нотаріусам бланки; отримані замовниками бланки; передані державними нотаріальними конторами, державними нотаріальними архівами, державними та приватними нотаріусами бланки; витрачені і недійсні бланки; проведення перевірки справжності бланків; видані інформаційні довідки та витяги з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів; електронні книги обліку бланків у замовників.
За відомостями Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, під час перевірки спеціального бланка серії НОМЕР_1 встановлено такі результати: код витрачання бланка - 13 (інші дії), дата витрачання бланка - 21 вересня 2023 року.
Таким чином, доводи касаційної скарги стосовно того, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 1127 від 21 вересня 2023 року, вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів, є необґрунтованими.
Доводи заявника про те, що невиконання заяви від 15 липня 2025 року про переведення деяких паперових матеріалів справи в електронну форму унеможливило ознайомлення з її матеріалами, є безпідставними, оскільки це не позбавляло адвоката Близнюка І. В. процесуального права та обов`язку ознайомитися з матеріалами справи в загальному порядку безпосередньо в приміщенні суду.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що суд не розглянув заяву адвоката Мокрого Д. В. від 06 листопада 2025 року про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, то сама по собі відсутність процесуальної ухвали за умов, що представник не з`явився до суду та не просив про відкладення розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення.
Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині віднесення справи до категорії малозначних та її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої та частини другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Справи незначної складності можуть визнаватися судом малозначними (частина шоста статті 19 ЦПК України).
Враховуючи предмет позову, ця справа не охоплюється переліком категорій справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України). Клопотань про неможливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження ні позивач, ні відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляли.
Колегія суддів зауважує, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження направлений на швидке вирішення справи і поновлення прав позивача, у випадку встановленого факту їх порушення, невизнання або оспорення.
Більш того, розгляд цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій відбувався з викликом сторін.
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Я. В., значною мірою зводяться до переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, надав оцінку доказам і зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
З урахуванням встановлених обставин справи, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду, на які заявник посилався у касаційній скарзі.
Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, то відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Яни Володимирівни, про зупинення дії рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року до закінчення касаційного провадження.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бондаренко Альона Олексіївна, про закриття касаційного провадження у цій справі.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бідюк Яни Володимирівни, залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 16 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк Г. В. Коломієць Д. Д. Луспеник