ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/1567/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В.,  за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРАЙВ"
до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
про визнання додаткового договору дійсним

за участю представників: 
від позивача – Бондаренко І.
від відповідача – Бондар А., Курлович О.

27.04.2026 через підсистему “Електронний суд” надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ДРАЙВ” до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ТОВ “ДРАЙВ”, дійсним.
28.04.2026 позивач подав додатково докази.
Ухвалою від 01.05.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 10.06.2026. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву 15 днів з дня отримання ухвали.
Відповідач отримав ухвалу в електронному кабінеті 01.05.2026. 
Відзиву на позов відповідач не подав у встановлений строк.
10.06.2026 відповідач подав додаткові пояснення щодо позову, в яких не заперечує проти позовних вимог та зазначає, що договір оренди неухильно виконувався сторонами, сплачувалась орендна плата, що підтверджує реальне виконання правочину сторонами. В засіданні 16.09.2026 представник відповідача заперечує проти позову.
Засідання 10.06.2026 не відбулось через повітряну тривогу, тому ухвалою від 10.06.2026 підготовче засідання призначено на 24.06.2026.
Ухвалою від 24.06.2026 розгляд справи відкладено та ухвалено провести підготовче провадження впродовж розумного строку.
Ухвалою від 19.08.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 16.09.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

30.11.2011 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради ("Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" ("Орендар") укладено договір оренди №172/73, за умовами якого Орендар прийняв у строкове платне користування для столярно-меблевого виробництва нежитлові будівлі та споруди загальною площею 908,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27. 
На виконання умов вищезазначеного договору між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" підписано акт прийому-передачі б/н від 30.11.2011, з якого вбачається, що Орендареві передано об`єкт оренди за договором №172/73 від 30.11.2011. 
Додатковим договором від 31.03.2014 до договору оренди №172/73 від 30.11.2011 пролонговано договірні орендні відносини сторін за цим договором до 01.03.2017. 
27.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" звернулося до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з заявою про зміну цільового призначення об`єкта оренди за договором №172/73 від 30.11.2011 з користування "для столярно-меблевого виробництва" на використання під "майстерню з ремонту меблів" (копія заяви додається). 
Необхідність зміни цільового призначення була зумовлена економічною невигідністю продовження здійснення господарської діяльності щодо виробництва меблів у зв`язку з відсутністю на ринку постачальників матеріалів, які б влаштовували Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" за критеріями ціни та якості. 
За таких обставин, з метою недопущення простою та збитковості підприємницької діяльності, а також уникнення загрози неплатоспроможності, у тому числі і в частині проведення розрахунків з Орендарем, виникла нагальна необхідність у зміні напрямку (вектору) діяльності, у зв`язку з чим, беручи до уваги наявність у володінні позивача столярного устаткування, що зумовило відсутність необхідності понесення додаткових витрат, позивачем для зміни було обрано суміжний напрямок діяльності – ремонт меблів, який був набагато вигіднішим внаслідок відсутності потреби у завчасній закупівлі значної кількості матеріалів та витрат на розробку дизайну, механізмів конструювання меблів тощо.
Додатковим договором від 01.10.2016 до договору оренди №172/73 від 30.11.2011 збільшено площу орендованого майна (з 908,6 кв.м до 1002 кв.м), змінено цільове призначення об`єкта оренди (з користування "для столярно-меблевого виробництва" на використання під "майстерню з ремонту меблів") та змінено розрахунок орендної плати. Додатковим договором від 02.10.2017 до договору №172/73 від 30.11.2011 продовжено даний договір оренди до 02.10.2027. 
02.10.2017 укладено договір оренди №172/73 від 30.11.2011 у новій редакції, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №2198. 
Відповідно до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове (до 02.10.2027) платне користування під виробництво меблів нерухоме майно – 32/100 частин нежилих будівель та споруд площею 1002,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27, ринкова вартість яких становила 3797000 грн згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності – Приватного підприємства "Трікод" станом на 29.03.2017. 
Тобто, при викладенні нової редакції договору оренди №172/73 відповідальним працівником Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, який здійснював оформлення відповідного правочину, було допущено помилку (описку) у зазначенні цільового призначення об`єкта оренди, адже замість правильного і реального призначення у вигляді ремонту меблів було помилково вказано цільове призначення у вигляді виробництва меблів, з яким первісно укладався договір оренди, який є неактуальним ще з 01.10.2016 і який позивач не мав наміру застосовувати у зв`язку зі зміною профілю своєї господарської діяльності. 
Однак, як зазначає позивач, враховуючи людський фактор, під час укладення 02.10.2017 договору оренди №172/73 у новій редакції позивачем не було помічено зазначеної описки, у зв`язку з чим договір було підписано та нотаріально посвідчено з помилковим цільовим призначенням. 
Відтак 06.10.2017 (одразу в день виявлення позивачем помилки при викладенні у новій редакції договору цільового призначення об`єкта оренди) Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв", діючи добросовісно та розумно, з метою недопущення порушення договірних відносин між сторонами внаслідок фактичного нецільового використання орендованого майна звернулося до відповідача з заявою про зміну цільового призначення за договором оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) на використання під "майстерню з ремонту меблів". Крім того, дізнавшись вже після укладення договору оренди у новій редакції про те, що за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27 звільнилося суміжне нежитлове приміщення, Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" у зазначеній заяві просило розглянути питання приєднання до об`єкта оренди частини такого приміщення площею 27,7 кв.м. 
За результатами розгляду вказаного звернення між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" підписано додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), яким збільшено площу орендованого майна (з 1002,1 кв.м до 1029,8 кв.м), змінено цільове призначення об`єкта оренди (з користування "під виробництво меблів" на використання під "ремонт меблів") та змінено розрахунок орендної плати у зв`язку зі збільшенням експертної вартості об`єкта оренди до 3901956 грн. 
Отже, підписання додаткової угоди через 4 дні після укладення договору оренди у новій редакції було зумовлене об`єктивними та обґрунтованими підставами. При цьому ні умови договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), ні приписи чинного законодавства не містять жодних обмежень щодо мінімального або максимального часового проміжку, протягом якого сторони договору оренди можуть реалізувати своє право на укладення додаткового договору про зміну його умов, а тому сам по собі строк у 4 календарні дні не має вирішального значення для кваліфікації спірних правовідносин та вирішення спору по суті. 
Позивач зауважив в позовній заяві, що, з огляду на чинність оцінки майна, проведеної перед укладенням нотаріально посвідченого договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), була відсутня потреба у замовленні та виготовленні нової (повторної/додаткової) оцінки майна для укладення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017). 
Відмінність оцінки орендованого майна у договорі оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) та у додатковому договорі №1 від 06.10.2017 до нього зумовлена тим, що зазначеним додатковим договором збільшено площу орендованого майна, у зв`язку з чим, з урахуванням оціночної вартості 1 кв.м нежилих будівель та споруд за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27, у цьому додатковому договорі оцінка є більшою та розрахована наступним чином: (3797000 грн/1002,1 кв.м) х 1029,8 кв.м = 3901956 грн. 
Позивач зазначає в позовній заяві, що під час попереднього проведення перемовин щодо підписання додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) Департамент комунальної власності Одеської міської ради запевнив Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" про те, що нотаріальне посвідчення цього додаткового договору відбудеться не у день його фактичного підписання (06.10.2017), а у найближчий час після того, як відповідальний працівник департаменту узгодить дату та час нотаріального оформлення з нотаріусом, про що Орендар буде повідомлений додатково. 
Також позивач посилається на те, що на неодноразові дзвінки Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" працівники Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомляли про те, у зв`язку з їх великою завантаженістю проведення нотаріального оформлення договорів та додаткових угод відбувається у порядку черговості, тому всі домовленості в силі і нам просто необхідно ще чекати своєї черги у списку орендарів, для яких необхідно узгодити нотаріальне посвідчення. 
Позивач уточнює, що укладаючи додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), він сприймав його як укладений та дійсний договір з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та почав добросовісно виконувати останній, дотримуватись його умов, тоді як подальші дії відповідача є такими, що порушують положення законодавства та суперечать принципам добросовісності договірних відносин, що призвело до негативних наслідків для позивача та необхідності звернення до суду з цим позовом. 
Більше того, навіть після спливу майже трьох місяців після підписання додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" так і не отримало від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради жодної конкретної інформації про те, скільки чекати та яке місце Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" займає в черзі орендарів, що очікують нотаріального посвідчення. 
Зазначене стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з заявою від 20.12.2017, в якій викладено прохання надати хоча б орієнтовну інформацію про очікуваний час нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) та вжити заходи щодо прискорення процедури його нотаріального посвідчення, про що невідкладно повідомити Орендаря. 
Відповідь на це звернення Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" так і не отримало , хоча очікувало її тривалий час, при цьому додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) так і залишився не посвідченим нотаріально. 
З огляду на викладене, не розуміючи причини зволікання, Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" в адресованій Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заяві від 14.06.2018 повторно просило надати відомості про те, скільки чекати та яке місце Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" займає в черзі орендарів, що очікують нотаріального посвідчення, та зобов`язати відповідального працівника вчинити дії щодо прискорення процедури нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), про що невідкладно повідомити товариство. 
Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" так і не було отримано письмових відповідей на ці звернення , натомість усно (в телефонному режимі) працівники Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (кожного разу це був інший працівник, який не володів інформацією про перемовини щодо нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), які велися з колишнім працівником) зазначали різні причини зволікання, зокрема:
1) відсутність нотаріального посвідчення не відіграє важливого значення, а є формальністю, оскільки в письмовій формі досягнуто згоди щодо всіх ключових умов; 
2) зайнятість нотаріусів, з якими зазвичай співпрацює Департамент комунальної власності Одеської міської ради; 
3) лікарняні/відпустки відповідальних працівників Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, які супроводжували угоду щодо оренди нежитлових будівель та споруд за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 27 тощо. 
У заяві від 04.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" вимагало від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради організувати нотаріальне посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) у будь-якого доступного нотаріуса, а не лише в тих, які зазвичай посвідчують договори, укладені між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та орендарями майна комунальної форми власності. Крім того, у цій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" гарантувало, що представник останнього готовий з`явитися у будь-які узгоджені з нотаріусом день та час (в межах розумного періоду часу). 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" відзначає, що на свої неодноразові письмові та усні звернення постійно отримувало від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовки щодо складнощів в організації нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017). 
Позивач підкреслює, що йому відомо від інших орендарів про те, що за період часу, який минув з моменту підписання цього додаткового договору, з іншими орендарями укладалися договори/додаткові договори/додаткові угоди, які одразу (невідкладно) посвідчувалися нотаріально при їх підписанні. 
За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" звернулося до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з заявою від 22.02.2019, в якій позивач наголосив на готовності взяти на себе організацію процедури нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), у зв`язку з чим просив згоди відповідача на це та гарантування готовності з`явитися до обраного товариством нотаріуса у попередньо узгоджені дату та час. 
За результатами опрацювання цього звернення у телефонному режимі Департамент комунальної власності Одеської міської ради відмовив у залученні Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" нотаріуса за своїм власним вибором, в черговий раз наполіг на необхідності очікування вжиття дій, направлених на нотаріальне посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), від самого Департаменту, а також просив в подальшому комунікувати з питання нотаріального посвідчення наведеного додаткового договору каналами електронного зв`язку, оскільки надання відповідей на письмові звернення потребує надмірних витрат часу, що, в свою чергу, ще більше затримує процедуру нотаріального посвідчення у зв`язку з зайнятістю працівників відповідача. 
Позивач зазначає, що з того часу він, сумлінно виконуючи додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), періодично у телефонному режимі нагадував Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про необхідність нотаріального посвідчення цього додаткового договору, але, беручи до уваги те, що відповідач без будь-яких зауважень приймав таке виконання, тобто визнавав чинність та дійсність даного додаткового договору через призму правових наслідків, які він породжує, позивач не мав жодних сумнівів у добросовісності Орендодавця та, як наслідок, не ініціював питання визнання додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) дійсним у судовому порядку. 
Однак, у листопаді місяці 2024 року, коли Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" в останній раз комунікувало засобами телефонного зв`язку з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, у томи числі і щодо питання нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), позивачу було повідомлено про те, що відповідне нотаріальне посвідчення унеможливлене проведенням Департаментом комунальної власності Одеської міської ради позовної роботи у напрямку розірвання договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) та виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" з орендованих на підставі цього договору приміщень. 
В подальшому Департамент комунальної власності Одеської міської ради, незважаючи на багаторічну співпрацю з Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв", як добросовісним орендарем майна комунальної форми власності, звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом про розірвання договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) та виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" з об`єкта оренди (справа №916/4081/24). 
Наразі провадження у справі № 916/4081/24 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №916/1567/26.
Позивач вважає, що у даному випадку Департаментом комунальної власності Одеської міської ради навмисно та протягом тривалого часу ігнорувалися вимоги законодавства щодо необхідності нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), щоб в подальшому звернутися до суду та вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" виселитися з відповідного приміщення. При цьому, на думку позивача, особливої уваги суду заслуговують ті обставини, що з 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради жодних претензій чи листів на адресу позивача не направляв, жодної незгоди з існуючим договором не проявляв, що вказує на те, що відповідачу було відомо про такий договір, а його умови ним повністю погоджувалися та приймалися. 
23.04.2026 каналами електронного зв`язку (на адресу електронної пошти) позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни, яка здійснювала нотаріальне посвідчення договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), з заявою про вчинення нотаріальної дії посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (у редакції від 02.10.2017), укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв". 
Розглянувши вказане звернення, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна надала письмові роз`яснення №128/01-16 від 24.04.2026, які за своїм змістом фактично є відмовою у вчиненні запитуваної нотаріальної дії і в яких, зокрема, зазначено наступне:
"Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (зі змінами), передбачає, що у разі зміни або розірвання нотаріально посвідченого договору укладається окремий договір, який посвідчується нотаріусом. 
Крім того, зазначеним Порядком встановлено, що на всіх примірниках основного договору нотаріусом проставляється відмітка про його зміну або розірвання із зазначенням реєстрового номера та дати посвідчення відповідного правочину, яка підписується нотаріусом і скріплюється його печаткою.
Відповідно до статей 43, 45, 47 Закону України "Про нотаріат", а також положень Порядку вчинення нотаріальних дій, кожна нотаріальна дія: вчиняється при безпосередній участі сторін у момент звернення; супроводжується встановленням дати її вчинення; обов`язково реєструється в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій із присвоєнням унікального реєстрового номера. Дата, зазначена у посвідчувальному написі нотаріуса, є фактичною датою вчинення нотаріальної дії та не може бути змінена або підмінена іншою датою за домовленістю сторін. 
Вчинення нотаріальних дій "заднім числом" (ретроспективно) не передбачено жодною нормою чинного законодавства України та прямо суперечить принципам законності, достовірності та публічності нотаріального процесу. Більше того, така дія призвела б до спотворення даних нотаріального реєстру, що є неприпустимим. 
Отже, нотаріус не має правових підстав посвідчувати договір про внесення змін або розірвання договору із зазначенням дати, що передує фактичній даті звернення сторін та вчинення нотаріальної дії. 
Таким чином, чинне законодавство України прямо передбачає необхідність нотаріального посвідчення договору про внесення змін або розірвання раніше посвідченого договору, а також виключає можливість його ретроспективного посвідчення ". 
Зазначена позиція нотаріуса остаточно дала зрозуміти Товариству з обмеженою відповідальністю "Драйв" подальшу неможливість проведення нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) у позасудовому порядку, що, у свою чергу, зумовлює необхідність звернення до суду з даним позовом про визнання правочину дійсним. 
Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" виконувалися усі істотні умови додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), а такий додатковий договір виконувався в повному обсязі, оскільки жодних документів про невиконання додаткового договору на адресу позивача не надходило, то відповідно до положень частини другої статті 220 Цивільного кодексу України у суду наявні всі правові підстави для визнання такого договору дійсним, що також підтверджується наступним. 
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 Цивільного кодексу України). 
За умовами положень частини третьої статті 653 і статті 654 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. При цьому зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту . 
Таким чином, беручи до уваги те, що договір оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, всі додаткові угоди/додаткові договори до цього договору оренди, якими передбачено зміну договірних орендних відносин за цим договором, у тому числі і додатковий договір №1 від 06.10.2017, мали б укладатися у письмовій формі та посвідчуватися нотаріально. При цьому, дії, спрямовані на дотримання відповідних положень законодавства неодноразово вчинялися позивачем, проте безпідставно, за відсутності поважних причин та протягом тривалого часу ігнорувалися відповідачем, що в подальшому зумовило неможливість нотаріального посвідчення додаткової угоди ретроспективно без необхідності отримання відповідного судового рішення про підтвердження дійсності правочину. 
В силу частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Частинами першою-п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, зокрема, дефектами (недотриманням) форми. 
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним . У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 Цивільного кодексу України). 
Тлумачення статті 220 Цивільного кодексу України свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору "зцілює" таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. 
Таким чином, добросовісне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" умов договору, а також регулярне звернення до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із пропозиціями щодо його нотаріального посвідчення свідчить про те, що положення частини другої статті 220 Цивільного кодексу України спрямовані на захист порушених прав позивача саме в даному випадку та повинні бути застосовані судом, а протиправні дії відповідача не повинні призвести до необґрунтованого настання негативних наслідків для позивача та неможливості посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) у позасудовий спосіб, що підтверджується роз`ясненнями нотаріуса, який здійснював нотаріальне посвідчення вказаного договору оренди. 
У постанові від 20.08.2020 у справі №910/9817/19 Верховний Суд виснував: "Таким чином, суду надається право визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення такого договору (недобросовісна сторона). При цьому з вимогою про визнання дійсним договору, який нотаріально не посвідчений, може звернутись саме особа, яка є стороною за договором. Рішення про визнання дійсним нотаріально непосвідченого правочину може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка повністю або частково виконала договір. Отже, зміст положень частини другої статі 220 Цивільного кодексу України дає підстави тлумачити їх таким чином, що вони поширюються лише на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору однією із сторін. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію ". 
Відтак законодавство України передбачає можливість визнавати у судовому порядку дійсним договір, який підлягав нотаріальному посвідченню, але одна зі сторін ухилилася від цього (за певних умов). При цьому, ухилення від нотаріального посвідчення договору може вчинятися як активною протидією, так і пасивним небажанням вчинити цю дію та у будь-якому випадку вважається ухилянням, до якого можливо та навіть необхідно застосувати правові наслідки передбачені частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України та визнати додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) дійсним. 
У постанові від 22.10.2019 у справі №909/68/18 Верховний Суд висловлювався про те, що при вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (зокрема в порядку статті 220 Цивільного кодексу України), суду слід з`ясувати: 
1) чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню; 
2) з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення; 
3) чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений. 
Таким чином, у спірних правовідносинах наявні всі правові підстави для застосування частини другої статті 220 Цивільного кодексу України. 
В силу статті 654 Цивільного кодексу України додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) підлягав нотаріальному посвідченню і зміст цього додаткового договору не суперечить вимогам закону . Крім того, з моменту його укладення додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) неухильно виконувався позивачем, а відповідачем таке виконання приймалося без жодних зауважень . 
Поряд з цим у період з вересня місяця 2017 року (ще навіть на етапі попереднього проведення перемовин щодо підписання додаткового договору №1 від 06.10.2017) і до листопада місяця 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв" неодноразово та регулярно у письмовій та в усній формах порушувало перед Департаментом комунальної власності Одеської міської ради питання щодо необхідності нотаріального посвідчення даного додаткового договору, проте кожного разу відповідач ухилявся від цього, вигадуючи нові й нові причини, всі з яких банально зводились до простого небажання здійснити нотаріальне посвідчення. 
Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "Драйв", діючи добросовісно та обачливо, навіть повідомляло відповідача про намір взяти на себе ініціативу та самостійно здійснити низку організаційних заходів, направлених на нотаріальне посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), проте отримало відмову, що безумовно свідчить про відкрито висловлену позицію Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо протидії вчинення нотаріального посвідчення. 
Більше того, поведінка Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у вигляді наміру розірвати договір оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) та виселити відповідача у сукупності з відмовою у вчиненні нотаріальної дії з нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) достеменно підтверджують об`єктивну втрату Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" можливості здійснити нотаріальне посвідчення цього додаткового договору у позасудовий спосіб, що є обов`язковою передумовою використання механізму, встановленого статтею 220 Цивільного кодексу України. 
Для правильного розуміння характеру спірних правовідносин значення має факт звернення позивача до нотаріуса та отримання обґрунтованої відмови у вчиненні нотаріальної дії. Саме ця обставина трансформує ситуацію з потенційної можливості нотаріального оформлення правочину у стан об`єктивної юридичної неможливості його реалізації у позасудовому порядку. До моменту отримання такої відмови позивач обґрунтовано розраховував на можливість належного оформлення додаткового договору, тоді як після її отримання стало очевидним, що єдиним способом надання правочину юридичної сили є звернення до суду. 
Станом на момент звернення до суду відсутній будь-який інший ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, окрім визнання спірного правочину дійсним у судовому порядку . Нотаріальне посвідчення додаткового договору є об`єктивно неможливим з огляду на правову позицію нотаріуса та приписи законодавства, які виключають можливість вчинення нотаріальних дій "заднім числом". Відтак саме застосування механізму, передбаченого статтею 220 Цивільного кодексу України, відповідає принципу ефективного судового захисту та забезпечує відновлення порушеного балансу інтересів сторін. 
Фактичною відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та багаторічним ухиленням відповідача від її належної організації створено ситуацію, у якій позивач позбавлений можливості реалізувати свої права у будь-який інший спосіб, окрім звернення до суду. За таких умов невизнання судом спірного правочину дійсним означало б легітимацію недобросовісної поведінки відповідача та покладення негативних наслідків недотримання форми правочину виключно на позивача, який діяв сумлінно та виконував договір. Саме тому застосування механізму, передбаченого статтею 220 Цивільного кодексу України, у даному випадку є не лише правом суду, але й необхідною умовою забезпечення справедливості та ефективного захисту порушеного права. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги доведеність позивачем за допомогою належних доказів існування сукупності обставин, наявність яких виступає передумовою визнання правочину дійсним на підставі статті 220 Цивільного кодексу України, з метою недопущення нелегітимного використання Департаментом комунальної власності Одеської міської ради факту відсутності нотаріального посвідчення додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) в контексті спростування обставини належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Драйв" цього договору оренди для підтвердження виявленого відповідачем наміру розірвати договірні орендні відносини сторін, існує необхідність захисту прав позивача у судовому порядку шляхом задоволення даного позову. 
Крім того, Господарським судом Одеської області розглядалася справа №916/5389/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв" до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання додаткового договору №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017) дійсним. 
Так, у постанові від 03.09.2025 у справі №916/5389/24 Верховний Суд наголосив на передчасності звернення позивача до суду за відсутності відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, фактично вказавши на необхідність дотримання певної послідовності реалізації способів захисту порушеного права. 
Позов у справі №916/5389/24 та даний позов не є тотожними у розумінні процесуального закону, оскільки, не зважаючи на ідентичність предметів та сторін, різняться своїми підставами. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, тотожність позовів має місце виключно за одночасного збігу трьох елементів: сторін, предмета та підстав позову, причому під підставами позову слід розуміти саме сукупність юридичних фактів (обставин), якими обґрунтовуються заявлені вимоги, а не лише їх формальне формулювання. 
Зокрема, у справі №916/5389/24 підставою позову виступало ухилення відповідача від нотаріального посвідчення додаткового договору, тобто обставини, що характеризують поведінку сторони як недобросовісну у контексті виконання обов`язку щодо дотримання форми правочину. Натомість у даному позові ключовою підставою є встановлена та підтверджена належними доказами об`єктивна неможливість нотаріального посвідчення правочину у позасудовому порядку, яка виникла після отримання правової позиції нотаріуса щодо відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії. 
З огляду на це, підстави позову у даній справі мають іншу юридичну природу, ніж у справі №916/5389/24, оскільки ґрунтуються не на оцінці поведінки відповідача як такої, а на встановленому факті відсутності альтернативного способу надання правочину належної юридичної сили. Саме ця обставина є новою, самостійною та такою, що не існувала і не могла бути належним чином підтверджена на момент попереднього звернення до суду. 
Таким чином, у даному випадку має місце не повторне звернення з тотожними вимогами, а реалізація позивачем права на судовий захист після усунення обставин, які зумовили передчасність попереднього звернення до суду. Фактично відбулося виникнення нових юридично значущих обставин, які змінюють підстави позову та надають позивачу право на повторне звернення до суду з відповідною вимогою.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.
Витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати додатковий договір №1 від 06.10.2017 до договору оренди №172/73 (в редакції від 02.10.2017), укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДРАЙВ”, дійсним.
3. Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (код 26302595, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРАЙВ" (код 30646474, м. Одеса, вул. Промислова, 27) 2662,40 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 16 вересня 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова