ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
30 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 185/9677/24

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року (суддя Головін В.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:
поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для оскарження постанови;
визнати протиправною та скасувати постанову № 24/1873 від 31.07.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на початку квітня 2022 року ОСОБА_1 як тимчасово переміщена особа (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 для проходження ВЛК, одержання військово-облікового документу (який знаходився на тимчасово окуповані території у Луганській області) та постановки на облік. У квітні 2022 року ОСОБА_1 пройшов ВЛК, постановою якої був визнаний обмежено придатним (оригінал направлення на ВЛК є в наявності), після чого йому була виписана повістка із відкритою датою. Повторно ОСОБА_1 з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 у лютому 2023 року, проте військово-обліковий документ йому так і не було видано. У травні 2024 року ОСОБА_1 на виконання вимог Закону оновив свої дані через застосунок Резерв+ та виявив, що він станом на сьогоднішній день не перебуває на військовому обліку, в т.ч. і у ІНФОРМАЦІЯ_3 . З`явившись особисто 15 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 повторно пройшов ВЛК, однак у видачі військово-облікового документу йому було відмовлено. Крім того, йому було повідомлено, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про військовий облік та мобілізацію, для чого викликали до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 31.07.2024. Прибувши 31.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , подав письмове клопотання про ознайомлення із матеріалами адміністративної справи, а також надав письмові пояснення щодо причин відсутності у нього військо-облікового документу та надав наявні у нього письмові докази. В той же час, ОСОБА_1 було відмовлено в ознайомленні із матеріалами адміністративної справи щодо нього 31 липня 2024 року (через зайнятість співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також було повідомлено, що про результати розгляду адміністративного матеріалу щодо нього буде повідомлено додатково. На думку позивача, оскаржувана постанова не містить виклад обставин і суті адміністративного правопорушення, тобто не зазначено, що саме скоїв позивач, відсутній опис обставин, установлених під час розгляду справи, а наведені у постанові формулювання не містять конкретних даних часу, місця порушення Правил, що не відповідає вимогам, встановленим ст.283 КУпАП. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять у собі а ні копії військового квитка, а ні будь - яких доказів того, що позивач є призовником, військовозобов`язаною особою або резервістом, матеріалами справи про адміністративне правопорушення підтверджується той факт, що ОСОБА_1 на виконання своїх обов`язків, передбачених діючим законодавством України як мінімум двічі намагався встати на військовий облік за місцем свого тимчасового перебування, проходив ВЛК, однак був визнаний тимчасово непридатним. Неперебування на військовому обліку ОСОБА_1 викликане виключно бездіяльністю співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Скаржник, мотивуючи правову позицію зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахував обставини, що мають значення для справи, а саме те, що у своїх поясненнях, що були надані позивачем як при складанні протоколу, так і при розгляді адміністративної справи відносно нього, ОСОБА_1 пояснив, що він відвідував ІНФОРМАЦІЯ_3 у квітні 2022 року, лютому 2023 року та липні 2024 року. При цьому двічі проходив ВЛК, що підтверджується наданими ним документами, однак у зв`язку із наявними у нього захворюваннями був визнаний обмежено придатним та не був поставлений на військовий облік з незалежних від нього причин. Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 кожного разу прибував до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 за власною волею, а не за повісткою чи був доставлений, кожного разу повідомляв про відсутність внаслідок об`єктивних обставин у нього військово-облікового документу та повідомляв співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що він заявився саме для постановки на облік та видачу йому нового військово-облікового документу. Однак після проходження ВЛК, на яке його двічі направляли, та, відповідно встановлення у нього проблем із здоров`ям, які унеможливлювали його мобілізацію, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично під різними підставами відмовляли йому у видачі військово-облікового документу. Вказаним поясненням позивача, наданими ним особисто у судовому засіданні, які підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції жодної оцінки не надав, пославшись на формальну відсутність доказів письмового звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матеріалами справи про адміністративне правопорушення підтверджується той факт, що ОСОБА_1 на виконання своїх обов`язків, передбачених діючим законодавством України як мінімум двічі намагався встати на військовий облік за місцем свого тимчасового перебування, проходив ВЛК, однак був визнаний тимчасово непридатним. Неперебування на військовому обліку ОСОБА_1 викликане виключно бездіяльністю співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому позивач двічі проходив ВЛК, що підтверджується наданими ним документами, однак у зв`язку із наявними у нього захворюваннями був визнаний обмежено придатним та не був поставлений на військовий облік з незалежних від нього причин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 липня 2024 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання, не має військово-облікового документу та військово-облікової спеціальності, чим допустив порушення пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487. 
З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 17 липня 2024 року, офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 , старшим лейтенантом ОСОБА_3 , було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №2/24/286, передбачене ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а також про свої права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що поставив свій підпис у протоколі №2/24/286 від 17.07.2024. ОСОБА_1 отримав копію протоколу, про що також поставив свій підпис. 
ОСОБА_1 у зазначену дату, час та місце прибув на розгляд справи, та подав письмові пояснення, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а також заяву про долучення до матеріалів справи наступних документів: 1. Довідка від 08.04.2022 №512-5000856822 «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Клопотання та заяву ОСОБА_1 було задоволено, долучено до матеріалів справи №2/24/286 від 17.07.2024 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, письмові пояснення, а також, ОСОБА_1 було ознайомлено з матеріалами справи. Додатком до письмових пояснень ОСОБА_1 додав «копію направлення на ВЛК від 12.04.2022» та «копію повістки».
31 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було постановлено визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі 17 000, 00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП), адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Статтею 210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» установлено обов`язок призовникам, військовозобов`язаним та резервістам самостійно з`явитись у семединний строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий обліку лише у разі прибуття до нового місця проживання та взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Водночас, відповідно до вимог абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України № 1487 від 30.12.2022, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку).
Військовий облік забезпечується з урахуванням вимог законодавства у сфері декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб, організовується і безпосередньо ведеться державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких призовники, військовозобов`язані та резервісти працюють (навчаються).
18.05.2024 набрав чинності Закон України № 3633-IX від 11.04.2024, яким серед іншого внесено зміни до ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та визначено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Тобто, військовозобов`язані, в силу вказаної норми закону, зобов`язані були в період з 18.05.2024 по 16.07.2024 уточнити свої облікові дані у спосіб, визначений законом: у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, через ЦНАП або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Відповідно до п. 15-1 Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 1487 від 30.12.2022, в редакції станом на дату складення адміністративного протоколу відносно позивача та оскаржуваної постанови, до запровадження електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відповідно до Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовники, військовозобов`язані та резервісти (за наявності у них дійсних військово-облікових документів) можуть надавати інформацію про зміну своїх облікових даних шляхом подання заяв та відповідних підтвердних документів через центри надання адміністративних послуг, на підставі яких районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, орган СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів вносять зміни до відповідних облікових документів та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів (п. 20).
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п. 22).
Згідно з п. 23 Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.
Згідно з п. 81 чинного Порядку, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
При цьому, відповідно до п. 19 Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що постановка на військовий облік після прибуття до нового місця проживання кореспондується з обов`язком особи звернутися до відповідного органу (РТЦК) за новим місцем проживання у 7-денний строк.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3696 ІХ від 09.05.2024, який набрав чинності 19.05.2024, статтю 210 КУпАП викладено в новій редакції та доповнено частиною третьої, згідно якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Матеріалами справи встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 08.04.2022 № 512/5000856822.
В довідці зазначено фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .
Отже, відповідно до ч.1 ст.37 Закону №2232, позивач у разі залишення свого місця проживання повинен був стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.
Проте, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вказаного обов`язку.
Також, матеріалами справи встановлено, що у відповідь на адвокатський запит представника позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 лимтом від 05.08.2024 № 247 повідомлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває. ( а.с. 74)
Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем було зазначено, що на початку квітня 2022 року ОСОБА_1 як тимчасово переміщена особа
(зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 для проходження ВЛК, одержання військово-облікового документу (який знаходився на тимчасово окуповані території у Луганській області) та постановки на облік. У квітні 2022 року ОСОБА_1 пройшов ВЛК, постановою якої був визнаний обмежено придатним (оригінал направлення на ВЛК є в наявності), після чого йому була виписана повістка із відкритою датою. Повторно ОСОБА_1 з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 у лютому 2023 року, проте військово обліковий документ йому так і не було видано. У травні 2024 року ОСОБА_1 на виконання вимог Закону оновив свої дані через застосунок Резерв+ та виявив, що він станом на сьогоднішній день не перебуває на військовому обліку, в т.ч. і у ІНФОРМАЦІЯ_3 . З`явившись особисто 15 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 повторно пройшов ВЛК, однак у видачі військово-облікового документу йому було відмовлено. Крім того, йому було повідомлено, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про військовий облік та мобілізацію, для чого викликали до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 31.07.2024. Прибувши 31.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , подав письмове клопотання про ознайомлення із матеріалами адміністративної справи, а також надав письмові пояснення щодо причин відсутності у нього військо-облікового документу та надав наявні у нього письмові докази. В той же час, ОСОБА_1 було відмовлено в ознайомленні із матеріалами адміністративної справи щодо нього 31 липня 2024 року (через зайнятість співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також було повідомлено, що про результати розгляду адміністративного матеріалу щодо нього буде повідомлено додатково.
Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_2 надати до суду докази проходження або не проходження ВЛК ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та військово-обліковий документ (за наявності) або зазначити підстави, відповідно до яких військово-обліковий документ не видавався. Зобов`язано ОСОБА_1 надати до Третього апеляційного адміністративного суду: скриншот застосунку Резерв+ позивача.
На виконання вимог ухвали суду позивачем надано копію еВОД ОСОБА_1 , а також повну інформацію із застосунку Резерв+. Крім того, повідомлено, що у 2025 році ОСОБА_1 зареєструвався як ВПО у м. Харкові та на виконання вимог законодавства став на військовий облік, пройшов ВЛК та одержав військово-обліковий документ.
З урахуванням наданих позивачем документів, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 , 1984 року народження, взятий на військовий облік 05.02.2025, пройшов ВЛК 13.02.2026, тобто тільки після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відомостей щодо оновлення всіх даних до 05.02.2025, зокрема військово-облікових через електронний кабінет у додатку «Резерв+» матеріали справи не містять.
Направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією підтверджує лише факт направлення, але не може слугувати доказом вчинення Позивачем дій, передбачених законодавством для взяття на військовий облік.
Надана ОСОБА_1 копія повістки «з відкритою датою» унеможливлює встановлення її походження, як і встановлення обставин, за яких ОСОБА_1 її отримав.
Відтак, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним ( доказів протилежного позивачем не надано) станом на день складання протоку не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання, також про відсутність перебування останнього на військовому обліку свідчить відсутність у нього військово-облікового документа військовозобов`язаного з відміткою про перебування на військовому обліку.
Положеннями частини 1 статті 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Колегія суддів зауважує, що не прибуття позивача з дати взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого він не отримав військово-обліковий документ військовозобов`язаного, є триваюче правопорушення, яке розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом.
У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц зазначено, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.
Враховуюче викладене, оскаржувана постанова № 24/1873 від 31.07.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП винесена відповідачем на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров