Справа №284/103/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 року селище Народичі
Народицький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 , 
з секретарем ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 лютого 2026 року за №12026065500000022 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Бігунь Овруцького району Житомирської області, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера, несудимого, особи з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням,
за частиною 1 статті 129 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03 лютого 2026 року близько 23 години, ОСОБА_4 , перебуваючи біля домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з неповнолітнім ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вийняв з кишені куртки пластмасовий макет пістолета МАG 9807 та приставив його до шиї Бабицького, після чого почав погрожувати останньому, що позбавить його життя, чим викликав у потерпілого страх за своє життя та реальні підстави побоюватися здійснення цих погроз.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав та пояснив, що за декілька днів до обставин, викладених в обвинувальному акті, молодь, що постійно у вечірній час ходить вулицею Шевченка в селищі Народичі, зламала паркан його домогосподарства та побила належного йому собаку. Пізно ввечері 03 лютого 2026 року, будучи впевненим, що біля паркану зібрались саме ці молоді люди, він вийшов на вулицю, щоб налякати їх та змусити більше не робити таку шкоду. Обвинувачений не заперечував, що під час спілкування з ОСОБА_9 , якого вважав винним у пошкодженні паркану, він дістав з карману іграшковий пістолет, який приставив до шиї останнього, висловлюючи погрози. Також зазначив, що щиро розкаюється та не може пояснити, чому так вчинив.
Крім визнання своєї вини, винність обвинуваченого підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого, законного представника та свідків.
Так, потерпілий пояснив, що 03 лютого 2026 року близько 23 години він разом з друзями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проводили додому дівчину ОСОБА_13 , яка є сусідкою обвинуваченого. Коли вони всі разом стояли біля паркану домогосподарства, де проживає ОСОБА_14 , до них з власного будинку вийшов ОСОБА_15 , який відразу почав пред`являти претензії за поламаний кимось паркан, а потім дістав з кармана пістолет, який приставив до шиї потерпілого, виголошуючи при цьому погрози вбити його. Коли потерпілий своєю лівою рукою відвів від власної шиї руку обвинуваченого з пістолетом донизу вбік, ОСОБА_16 схопив його за шию та стиснув. Потім, висловивши ще низку погроз, обвинувачений пішов до себе додому. Потерпілий також зазначив, що на вулиці під час цих подій вже було темно й розгледіти зброю він не мав можливості, а тому, вважав її бойовою й реально побоювався за своє життя. 
Допитаний в судовому засіданні законний представник ОСОБА_7 пояснив суду, що про події, які мали місце 03 лютого 2026 року, він дізнався від сина вже на наступний день. Ілля був дуже наляканим та розказав, що йому погрожували вбивством.
Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 в судовому засіданні надали показання, аналогічні показанням потерпілого.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 підтвердила повідомлену суду обвинуваченим інформацію про те, що за тиждень до подій, що є предметом судового розгляду, невстановленими особами був побитий її дворовий собака та пошкоджений паркан домогосподарства, де вони проживають з обвинуваченим. Свідком безпосереднього спілкування ОСОБА_16 з ОСОБА_21 вона не була, однак, висловила думку, що обвинувачений міг саме через зазначені нею попередні події відреагувати емоційно.
Також винність обвинуваченого підтверджується оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 09 лютого 2026 року, з якого вбачається, що місцем вчинення кримінального правопорушення є вулиця Шевченка поблизу домоволодіння №12 в селищі Народичі Народицької ТГ Коростенського району Житомирської області. 
Згідно з протоколом огляду місця події від 06 лютого 2026 року у ОСОБА_4 було вилучено добровільно наданий ним пластмасовий макет пістолета MAG 9807 MOD 4506.
З протоколів проведення слідчих експериментів від 17 лютого 2026 року за участю ОСОБА_6 та від 23 лютого 2026 року за участю ОСОБА_4 вбачається, що потерпілий та обвинувачений розповіли та показали, як саме ОСОБА_16 погрожував Бабицькому макетом пістолета.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого доведеною і кваліфікує його дії за частиною 1 статті 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Водночас, суд вважає, що встановлена органом досудового розслідування пом`якшуюча обставина, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, з огляду на таке. 
Той факт, що обвинувачений в процесі судового розгляду заявив, що шкодує про вчинене, на думку суду, не може безумовно свідчити про щире каяття, адже, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, щире каяття передбачає ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Однак, суду не було надано доказів, які б підтверджували дійсне та відверте щире каяття обвинуваченого з приводу скоєного та осуд ним своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 50 КК України, відповідно до яких метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення, фактично визнав свою винуватість, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є пенсіонером внаслідок встановленої йому 3 групи інвалідності, та особою, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, обираючи покарання, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк, передбачений санкцією частини 1 статті 129 КК України, та з визначенням відповідних обов`язків.
Законним представником потерпілого заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у сумі 40 000 гривень, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок заподіяних обвинуваченим потерпілий тривалий час відчуває негативні переживання, емоційну напругу, порушення сну та побоювання за своє життя і здоров`я.
Обвинувачений позовні вимоги щодо заподіяної моральної шкоди визнав частково на суму 2000 гривень.
Захисник обвинуваченого зазначив, що заявлений законним представником потерпілого цивільний позов не обґрунтований належним доказами та є спробою останнього збагатитися за рахунок обвинуваченого, який не зможе сплатити таку велику суму, оскільки є пенсіонером та інвалідом 3 групи загального захворювання. 
Обмірковуючи правомірність вимог цивільного позову, суд зважає на таке.
Частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За правилами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц виснувано, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. 
Визначаючи розмір відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди, суд враховує характер й обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий з огляду на його вік, конкретні обставини заподіяння шкоди, майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером, немає інших джерел доходу, ніж щомісячні пенсійні виплати на суму 3225 гривень 35 копійок, та якому встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, а тому, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 10000 гривень.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 368, 370, 373,374 КПК України, суд  
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.
Відповідно до статті 59-1КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 10 000 гривень моральної шкоди.
Речовий доказ: пластмасовий макет пістолета MAG 9807 MOD 4506, який був переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Народицький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копії вироку вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілому, законному представнику та представнику потерпілого негайно після його проголошення. 

Суддя: | | ОСОБА_22