07.07.2026 Справа № 756/1490/24

Справа № 756/1490/24
Провадження № 2/756/190/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Тихої О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Бойко Г.Г.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРК ЛАБ» про захист авторських прав,

УСТАНОВИВ:
01.02.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРК ЛАБ» про захист авторських прав, в якому просить: припинити використання та копіювання контенту автора ОСОБА_1 , який використовується у комерційних цілях, що вважається плагіатом; зобов`язати відповідачів протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили за власний рахунок опублікувати у газетах «Урядовий кур`єр» та «Юридична газета» дані про допущені відповідачами порушення авторських прав позивача, шляхом розміщення відповідного тексту; стягнути пропорційно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн.; стягнути пропорційно з відповідачів на її користь компенсацію у вигляді разової виплати, як один із механізмів захисту прав автора та види відповідальності, визначені статтями 53-58 Закону України «Про авторське право і суміжні права», у розмірі 605 600,00 грн.; розглянути питання накладення штрафу в розмірі 10% суми, яка потенційно може бути присуджена судом на користь позивача, до державного бюджету в порядку частини четвертої статті 55 Закону України «Про авторське права і суміжні права», а також стягнути судові витрати. 
В обґрунтовування позову зазначила, що вона є автором контенту, який розміщується на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач займається підприємницькою діяльністю на території Польщі, надаючи бухгалтерські та юридичні послуги для українців у Польщі. Протягом майже двох років активно веде сторінку у соціальній мережі «Instagram» і для реклами своїх послуг публікує дописи на своїй сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які є об`єктами інтелектуальної власності у розумінні Закону України « Про авторське право і суміжні права ». На сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 /, що належить відповідачам, позивачем був виявлений контент у вигляді дописів, який порушує її права автора. Позивач виявила, що відповідачі використали дописи з її сторінки для просування власної сторінки «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі «Instagram», здійснивши повне або часткове копіювання та заміщення схожих за значенням слів на їх синоніми, при цьому не змінюючи контекст дописів і не додаючи новизни творам. Порушення авторських прав позивача полягає у плагіаті, тобто використанні відповідачами у своїх дописах тексту з дописів позивача як автора контенту, що був розміщений раніше на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2», який був частково видозмінений. Так, у дописі на сторінці відповідачів «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 використано у частково видозміненому вигляді допис зі сторінки позивача під заголовком « Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС? », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 ; у дописі на сторінці відповідачів « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 використано у частково видозміненому вигляді допис зі сторінки позивача під заголовком « IP-box для IT: кому вигідно і навіщо? », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_35 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 ; у дописі на сторінці відповідачів « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 використано у частково видозміненому вигляді допис зі сторінки позивача під заголовком « Реєструємо ФОП у Польщі », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 ; у дописі на сторінці відповідачів « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 використано у частково видозміненому вигляді допис зі сторінки позивача під заголовком « Як перенести бізнес до Польщі? », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 ; у дописі на сторінці відповідачів « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у соціальній мережі «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 використано у частково видозміненому вигляді допис зі сторінки позивача, розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_34 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
Таке копіювання творів є плагіатом у розумінні чинного законодавства, за яке передбачена відповідальність. Так, за відсутності доказів іншого, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів для загального відома і таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право. Особисті немайнові права та виключні майнові права на розміщені в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 твори належать позивачу. Після створення творів виключні майнові права на нього позивачем не відчужувались, дозволи відповідачам на використання її творів не надавались. Факт авторства позивача підтверджується розміщенням цих творів у соціальній мережі Instagram на своїй сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2». Позивач зверталася до відповідачів з досудовою вимогою про усунення порушень її авторських прав, проте вимоги відповідачами не задоволено. Також позивачем подано скарги у технічну підтримку соціальної мережі Instagram, після чого один з дописів відповідачів видалений соціальною мережею за порушення авторських прав. У зв`язку із порушенням прав позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація у вигляді разової виплати у розмірі 605 600,00 грн. як фіксована сума винагороди, яка була б сплачена позивачу за надання дозволу на використання п`яти об`єктів авторського права. Крім того, незаконне використання дописів позивача в акаунті Instagram відповідачів спричинило позивачу моральні страждання, оскільки тексти її дописів було використано без дозволу, у відповідь на її звернення припинити порушення від ФОП ОСОБА_4 надійшов електронний лист з погрозами притягнення позивача до кримінальної відповідальності за наклеп, тим самим здійснивши на позивача моральний тиск і примушуючи замовчувати порушення її прав. Внаслідок таких дій вона була змушена звернутися до психолога. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 справу для розгляду визначено судді Тихій О.О. 
Ухвалою судді від 17.07.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. 
Ухвалою судді від 19.08.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 
02.09.2024 представником відповідачів ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 поданий відзив на позовну заяву, у якому представник просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначила, що позивачем не доведено, що відповідачі мають відношення до сторінки в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8; будь-якого відношення до ТОВ «ВОРК ЛАБ» відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають; позивачем не доведено свого авторства на тексти, які розміщені на сторінці, яка, як стверджує позивач, належить їй; дописи на сторінці могли бути створені або в співавторстві, або не замовлення власника сторінки; на сторінці в соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 немає будь-якого згадування про позивачку; до того ж з контенту сторінки слідує, що бухгалтерські послуги надає якийсь чоловік, оскільки на сторінці є багато відео, записані ним; тести не містять засвідчувальних написів, як це передбачено абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права»; не доведений факт плагіату; не обгрунтований розмір компенсації; моральна шкода не може бути заявлена у цій категорії справ і її розмір позивачем не обгрунтований.
Більше того, інформація, яка розміщена на сторінках Instagram в момент її розміщення отримує статус інформації вільної до поширення і розміщуючи таку інформацію сторона, яка розміщує, гарантує не лише її легальність, а й те, що вона не ексклюзивна, загальна, підлягає поширенню і т.д. При цьому автор надає ліцензію компанії Meta на її поширення. Про ці правила і ліцензії зазначено в самій Політиці платформи Instagram за посиланням в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_36.
У позові позивач стверджує про те, що тексти, які є на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8 є нічим іншим, як тексти із сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2, проте, з чого саме позивач робить такі висновки - не зрозуміло, позивач лише зазначила, що тексти не змінені або видозмінені. Разом з тим, представник відповідачів зазначила, що для просування дописів і відповідно сторінки в Інтернет, блогери використовують ті слова, які є пошуковими для такої тематики і досить часто самі заголовки звучать саме так, як їх задають/запитують користувачі пошукової системи Google в пошуковій строчці. Пошукова система знаходить дописи на такі теми і пропонує користувачам як найбільш релевантні їх запиту (так зване SEO-просування), що обумовлює схожість заголовків. 
Аналізуючи допис №1 на тему про перенесення бізнесу в Польщу знайдено співпадіння двох фраз «Як перенести бізнес», «варіант відкриття» та повтор слова «представництво». В наступному дописі № 2 на тему про ІР box наявне співпадіння загальноприйнятого терміну ІР box, а також згадування IT-спеціалістів (для яких ці бокси і створюються по-суті). У дописі № 3 на тему реєстрації підприємця (ФОП) в Польщі знайдено два спільних слова у різних відмінках, а саме «Польща» та «реєстрація». І в дописі № 4 при розритті теми, що ж саме має бути на сайті компанії, щоб працювати в ЄС, очевидним є співпадіння фраз «бути на сайті» та однаково на двох сторінках згадана загальноприйнята абревіатуру Європейського Союзу - ЄС. Відповідачки є практикуючими спеціалістками і працювали в міжнародних ІТ-компаніях, де власне і займаються перенесенням бізнесу в міжнародні юрисдикції, реєстрацією ІP-box та ФОП за кордоном. Відповідачка ОСОБА_3 є сертифікованим Data Protection Officer, що також безперечно є доказом наявності знань для написання таких та подібних дописів. Мова йде про те, що відповідачі викладали в текстах власний досвід та експертизу, визначені позивачем як плагіат дописи на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_37 містять загальну тематику та не є повтором або переробленням, а подібні за тематикою дописи можна знайти в мережі Інтернет, Instagram тощо, а також посилання на норми законодавства, що не підпадають під захист авторського права.
Крім того, у контексті авторства та захисту авторських прав, захисту підлягає саме твір, а не будь-який текст, разом з тим, у чому саме полягає творчість позивачки і її оригінальність твору, визначити важко, оскільки вона поширює не художню інформацію, а інформацію з новин та законів, яка є загальнодоступною і про таку ж інформацію пишуть на сторінках і сайтах державні органи як України, так і Польщі.
Також представник відповідача просила стягнути з позивача на користь кожної з відповідачок витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 900,00 грн., а всього 61 800,00 грн. 
06.09.2024 позивачем подана відповідь на відзив, у якій остання на доведення факту відношення відповідачок до сторінки в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 зазначила, що на сторінці в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 присутній перший закріплений пост, в дописах якого зазначені імена та прізвища Відповідача 1 та Відповідача 2, які назвали себе авторами блогу (посилання на пост: ІНФОРМАЦІЯ_39); доказами приналежності відповідачок до сторінки в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 є закріплені актуальні історії з підписом "Хто ми?" (посилання на закріплені актуальні історії: ІНФОРМАЦІЯ_38); крім того, сама представник відповідачів у відзиві зазначила про те, що ОСОБА_3 є сертифікованим Data Protection Officer в ЄС та на сторінці в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 саме вона публіковала дописи на тему GDPR; також на сайті ІНФОРМАЦІЯ_40 у розділі «Про нас» є зображення відповідачок та описи їх діяльності, в контактах містяться телефони, які визначені відповідачками як засоби зв`язку у відповіді на відзив; на своїх профілях в інстаграм ІНФОРМАЦІЯ_20 відповідачки вказують свою приналежність до акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8; також ОСОБА_5 як авторкою ІНФОРМАЦІЯ_8 позивачу надана відповідь на досудову претензію. З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ВОРК ЛАБ» убачається, що станом на час подання позову керівником підприємства була ОСОБА_3 , а 18.06.2024 керівник був змінений. 
Щодо свого авторства на тексти на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначила, що воно підтверджується тим, що сторінка містить логотип «ІНФОРМАЦІЯ_41», перші букви якого означають прізвища власника сторінки в мережі Instagram, тобто перша буква «М» - означає прізвище ОСОБА_6 , друга буква «К» - означає ім`я позивачки - ОСОБА_7 . Другим доказом є наявні відео за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_21 та ІНФОРМАЦІЯ_22 та вказана адреса електронної пошти на сторінці позивача, що свідчить про те, що автором дописів є саме позивач. Також на сторінці є посилання на її сайт ( ІНФОРМАЦІЯ_2 прямо в шапці профілю сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 де у розділі «Наша команда» є інформація про позивача. Усі відомості, пов`язані з акаунтом ІНФОРМАЦІЯ_2, приходять на її електронну пошту. На особистій сторінці позивача в Instagram вказано, що акаунт ІНФОРМАЦІЯ_2 належить їй та надано посилання на її пошту для співпраці.
Позивач зазначила, що для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація авторського права чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Суб`єкт авторського права для повідомлення про свої майнові права може використовувати знак охорони авторського права, що складається з латинської літери "С", обведеної колом - ©, поряд з яким зазначаються ім`я (найменування) суб`єкта майнових прав на твір, рік першого опублікування твору. Тобто, це є правом, а не обов`язком позивача як автора текстів. 
Наявність плагіату публікацій ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8 підтверджується, зокрема, соціальною мережею Іnstagram, яким видалений допис, що містить плагіат. 
16.09.2024 представником відповідачів подані заперечення, у яких представник, зокрема, зазначила, що позивачем не надано доказів того, що сторінка в соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 належить їй, як і того, що сторінка в соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 належить всім трьом відповідачам. Також позивачем не надано доказів плагіату дописів (саме того, що дописи не просто на одну тематику, а що це повне копіювання її творчої роботи); не надано доказів створення твору саме нею (процес роботи над твором, його публікація, співавторство чи робота самостійно, виготовлення на замовлення і т.д.); що надана вижимка загальновідомої інформації, яка є у відкритих джерелах, є творчою роботою саме позивачки, а не узагальнення нею такої інформації; не доведено завдання моральної шкоди. Наполягала, що рівень плагіату та подібність текстів, які не є тотожними, може встановити виключно експерт при проведенні відповідного експертного дослідження.
Ухвалою суду від 25.10.2024 у справі призначено судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності, провадження у справі зупинене до отримання висновку експерта. 
02.06.2025 до суду надійшов висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.05.2025 № СЕ-19-24/70475-ІВ. 
Ухвалою судді від 04.06.2025 провадження у справі поновлено. 
Ухвалою від 11.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті.
Представник відповідачів - адвокат Михаленко Л.С., у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених нею у заявах по суті, стягнути з позивача на користь відповідачів понесені витрати на професійну правничу допомогу у розміру, зазначеному у відзиві на позовну заяву, а також витрати на проведення експертизи. 
Представник відповідача ТОВ «ВОРК ЛАБ» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Вислухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
На сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Instagram за посиланням розміщені чотири дописи з наступними заголовками: « Реєструємо ФОП у Польщі » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 ), опублікований 18.07.2023; « Як перенести бізнес до Польщі » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 ), опублікований 12.10.2022; « Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС? » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 ), опублікований 18.07.2023); « ІP-box для ІТ: кому вигідно і навіщо » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 ), опублікований 
14.11.2023. П`ятий допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 , яке зазначене у позові, на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відсутній. 
Позивачем на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 був виявлений контент у вигляді дописів за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ІНФОРМАЦІЯ_18 ; ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ІНФОРМАЦІЯ_15 , у яких, як стверджує позивач, використано дописи з її сторінки шляхом повного або часткового копіювання та заміщення схожих за значенням слів на їх синоніми, при цьому не змінюючи контекст дописів і не додаючи новизни творам, тобто виявлений плагіат її творів, що є порушенням її авторських прав. 
Позивач стверджує, що є автором вищевказаних дописів на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що сторінка «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 належить відповідачам. 
У свою чергу, стороною відповідачів не визнається авторство позивача на спірні дописи. Також відповідачами заперечуються факти плагіату, а також те, що відповідачі мають будь-яке відношення до аккаунту ІНФОРМАЦІЯ_8.
22.12.2023 позивач звернулася з електронним листом на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_25 про припинення порушення авторських прав.
Того ж дня у відповідь отримала електронний лист з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_25 від ОСОБА_8 , у якому позивач повідомлялася про відсутність плагіату у дописах, розміщених на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі Instagram, а також про те, що посилання позивача на схожість контенту грунтується на її суб`єктивній думці. У листі, крім іншого, зазначено, що весь контент на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» є унікальним та оригінальним, «ІНФОРМАЦІЯ_8» не копіює і не використовує чужий контент. Теми та ідеї не підлягають захисту авторським правом, так само як і вимоги законодавства, що описані в дописах «ІНФОРМАЦІЯ_8». 
22.12.2023 року позивачем електронним листом на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_26 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ІНФОРМАЦІЯ_25 надіслано досудову претензію про припинення порушення авторських прав.
Відповіді на вказану досудову претензію позивачу не надходили. 
Позивачем також надано диск із записом її відеозвернення до авторів аккаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо припинення копіювання її творів. 
Згідно з довідкою від 06.09.2024 психолога-консультанта ОСОБА_9 позивач ОСОБА_1 у січні 2024 року звернулася за психологічною допомогою через негативний емоційний стан, пов`язаний з порушенням її авторських прав та ділової репутації, станом на вересень 2024 року консультації продовжувалися. 
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з частиною першою статті 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.
Відповідно до частини другої статті 54 Конституції України кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.
Статтею 418 ЦК України передбачено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать літературні та художні твори.
Відповідно до частин першої, другої статті 433 ЦК України об`єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори; драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні, інші сценічні твори; музичні твори (з текстом або без тексту); аудіовізуальні твори; твори живопису, архітектури, скульптури та графіки; фотографічні твори; твори ужиткового мистецтва; ілюстрації, карти, плани, ескізи і пластичні твори, що стосуються географії, топографії, архітектури або науки; переклади, адаптації, аранжування та інші переробки літературних або художніх творів; збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 2) комп`ютерні програми; 3) компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 4) інші твори. Твори є об`єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження.
Згідно зі статтею 434 ЦК України не є об`єктами авторського права: 1) акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування (закони, укази, постанови, рішення тощо), а також їх офіційні переклади; 2) державні символи України, грошові знаки, емблеми тощо, затверджені органами державної влади; 3) повідомлення про новини дня або інші факти, що мають характер звичайної прес-інформації; 4) інші твори, встановлені законом.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 2811-IX від 01.12.2022 (далі - Закон) автор - фізична особа, яка своєю творчою діяльністю створила твір.
Перелік об`єктів авторського права закріплений також у ст. 6 Закону. До об`єктів авторського права належать твори у сфері літератури, мистецтва, науки, зокрема: 1) літературні твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо) у письмовій, електронній (цифровій) чи іншій формі; 2) виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори; 3) музичні твори з текстом і без тексту; 4) драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, музично-світлові шоу, циркові вистави, хореографічні та інші твори, створені для сценічного показу, та їх постановки; 5) театральні постановки, сценічні переробки творів, зазначених у пункті 1 цієї частини, і обробки нематеріальної культурної спадщини, придатні для сценічного показу; 6) аудіовізуальні твори; 7) тексти перекладів для озвучення (у тому числі дублювання), субтитрування аудіовізуальних творів іншими мовами; 8) твори образотворчого мистецтва; 9) фотографічні твори; 10) твори ужиткового мистецтва, у тому числі твори декоративного ткацтва, кераміки, різьблення, ливарства, з художнього скла, художня ковка, ювелірні вироби тощо; 11) твори архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва та ландшафтних утворень; 12) твори художнього дизайну; 13) похідні твори; 14) збірки творів, збірки обробок нематеріальної культурної спадщини, енциклопедії та антології, збірки звичайних даних, інші складені твори, за умови що вони є результатом творчої діяльності за добором або упорядкуванням змісту; 15) ілюстрації, карти, плани, креслення, ескізи, пластичні твори, що стосуються географії, геології, топографії, техніки, будівництва та інших сфер діяльності; 16) комп`ютерні програми; 17) бази даних (компіляції даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; 18) інші твори.
Відповідно до ст. 7 Закону охорона поширюється лише на форму вираження об`єктів авторського права. Охороні підлягають усі оригінальні твори - оприлюднені та неоприлюднені, завершені та незавершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, а також способу вираження.
Частина твору, яка може використовуватися самостійно, зокрема оригінальна назва твору, оригінальний персонаж твору, у разі її використання окремо від твору, у складі якого вона створена, розглядається як твір та охороняється відповідно до цього Закону.
Охорона не поширюється на технології створення та вираження твору, на ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони у творі виражені, описані, пояснені, проілюстровані.
У силу вимог частини першої статті 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). 
Авторське право виникає у його автора в момент створення твору. Суб`єкти авторського права для повідомлення про свої майнові права можуть використовувати спеціальний знак, встановлений законом (ст. 437 ЦК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення.
Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми (письмової, речової, електронної (цифрової) тощо).
За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, ім`я якої, як автора, зазначено у оригіналі або копії твору (презумпція авторства).
Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація авторського права чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.
Суб`єкт авторського права для повідомлення про свої майнові права може використовувати знак охорони авторського права, що складається з латинської літери "С", обведеної колом - ©, поряд з яким зазначаються ім`я (найменування) суб`єкта майнових прав на твір, рік першого опублікування твору.
За змістом частин третьої та четвертої статті 426 ЦК України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором.
Використання твору здійснюється лише за згодою автора (стаття 443 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону суб`єкт авторського права має право використовувати твір будь-яким способом (способами), а також виключне право дозволяти або забороняти використання твору іншими особами. Способами використання твору є: 1) відтворення; 2) включення до складеного твору; 3) включення до іншого твору, крім складеного твору; 4) розповсюдження примірників твору; 5) імпорт примірників твору; 6) здавання в найм або в позичку примірників твору; 7) публічне виконання, публічний показ, публічне демонстрування, публічне сповіщення, інтерактивне надання доступу публіці та інші способи доведення до загального відома публіки; 8) переклад; 9) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни твору. Цей перелік не є вичерпним.
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз`яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦК України оприлюдненням твору вважається будь-яка дія, що вперше робить твір доступним для необмеженого кола осіб.
Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використані ним об`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди.
Тож, з урахуванням дії в авторському праві презумпції авторства, її спростувати повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, положення законодавства, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, виходячи з презумпції авторства, суд вважає, що позивачем доведений факт наявності у неї авторського права на спірні дописи « Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7); « ІР-box для IT: кому вигідно і навіщо » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11); «Реєструємо ФОП у Польщі » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 ); « Як перенести бізнес до Польщі » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 ), опубліковані на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Даний факт доводиться тим, що на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_2» наявні численні відео з позивачем ОСОБА_1 , у яких вона висвітлює питання щодо реєстрації бізнесу у Польщі, зокрема, за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_21 та ІНФОРМАЦІЯ_22 , які за тематикою схожі зі спірними дописами; у шапці профілю сторінки ІНФОРМАЦІЯ_29 ) міститься посилання на сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому у розділі «Наша команда» наявна інформація про позивача; на особистій сторінці позивача в Instagram вказано, що акаунт ІНФОРМАЦІЯ_2 належить їй (посилання на особисту сторінку позивачки в Instagram наявне також у відзиві відповідачів на позовну заяву). 
Відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами ані факт належності позивачу акаунту ІНФОРМАЦІЯ_2, ані авторство позивача на спірні дописи на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2, презумпція авторства позивача на спірні дописи не спростована. 
Суд відхиляє доводи сторони відповідачів про те, що спірні дописи не містять засвідчувальних написів на підтвердження авторства позивача, оскільки суб`єкт авторського права для повідомлення про свої майнові права може використовувати знак охорони авторського права, що складається з латинської літери "С", обведеної колом - ©, поряд з яким зазначаються ім`я (найменування) суб`єкта майнових прав на твір, рік першого опублікування твору, тобто це є правом, а не обов`язком, а тому відсутність такого підпису не впливає на презумпцію авторства позивача на спірні дописи, яка відповідачами не спростована. 
Разом з тим, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_10 від 05.09.2024, яка надана позивачем разом з відповіддю на відзив, у якій зазначено, що ОСОБА_1 є єдиним автором публікацій, розміщених на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вказана особа не допитувалася у якості свідка під час розгляду справи, відповідне клопотання про це позивачем не заявлялося. 
Також суд відхиляє доводи сторони відповідачів про те, що позивачем не доведене відношення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_11 до акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8, оскільки відповідачами у відзиві визнаний той факт, що вони є практикуючими спеціалістками і працювали в міжнародних ІТ-компаніях, де власне і займаються перенесенням бізнесу в міжнародні юрисдикції, реєстрацією ІP-box та ФОП закордоном. Також у відзиві зазначено, що відповідач ОСОБА_3 є сертифікованим Data Protection Officer, що є доказом наявності знань для написання таких та подібних дописів, тож відповідачки викладали в текстах (які, на переконання позивача, є плагіатом її публікацій) власний досвід та експертизу, а визначені позивачем як плагіат спірні дописи на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8 містять загальну тематику та не є повтором або переробленням. 
Більше того, відповідачем ОСОБА_4 у відповідь на електронний лист позивача 22.12.2023 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_25 (назва електронної пошти містить назву сторінки ІНФОРМАЦІЯ_8) позивачу направлений електронний лист, у якому відповідач зазначила про відсутність плагіату у дописах, розміщених на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» у соціальній мережі Instagram, а також про те, що посилання позивача на схожість контенту грунтується на її суб`єктивній думці. У листі, крім іншого, зазначено, що весь контент на сторінці «ІНФОРМАЦІЯ_8» є унікальним та оригінальним, «ІНФОРМАЦІЯ_8» не копіює і не використовує чужий контент. Теми та ідеї не підлягають захисту авторським правом, так само як і вимоги законодавства, що описані в дописах «ІНФОРМАЦІЯ_8». 
Також, у відповіді на відзив позивачем на доведення того, що відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають безпосереднє відношення до сторінки в Instagram «ІНФОРМАЦІЯ_8» наведений ряд посилань, зокрема, на закріплений пост на сторінці в мережі Instagram акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8, в дописах якого зазначені імена та прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які назвали себе авторами блогу (посилання на пост: ІНФОРМАЦІЯ_30 ); на актуальні історії з підписом "Хто ми?" (посилання на закріплені актуальні історії: ІНФОРМАЦІЯ_42); на профілі відповідачок в Instagram ( ІНФОРМАЦІЯ_43 та ІНФОРМАЦІЯ_32 ), у яких відповідачки вказують свою приналежність до акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8, та надані скріншоти зі сторінок. 
У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України). 
Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Таким чином, позивачем в обгрунтування своїх доводів надані посилання на електронні докази - сторінки відповідачів у мережі Instagram, а також письмові копії вказаних електронних доказів у вигляді скріншотів, які подані через підсистему «Електронний суд» з накладенням електронного цифрового підпису позивача.
Перевіривши вказані позивачем посилання суд встановив, що сторінка у мережі Instagram ІНФОРМАЦІЯ_8 та профіль ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_33 ) в мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_32 , які є оригіналами електронних доказів, видалені, що відбулося поза волею позивачки, а отже скріншоти вказаних сторінок є єдиним засобом фіксації відомостей, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Перевіркою профілю ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_44) у мережі Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_43 встановлено, що профіль зазнав змін - на теперішній час на сторінці відсутнє посилання на акаунт ІНФОРМАЦІЯ_8, як на скріншоті сторінки, наданому позивачем. 
При цьому, під час розгляду справи по суті та безпосередньо у запереченнях на відповідь на відзив представником відповідачів не спростовано те, що у відповіді на відзив позивачем наведені посилання на дійсні особисті акаунти відповідачів у мережі Instagram, а також не спростовано, що скріншоти, надані позивачем, зроблені саме з цих веб-сторінок, або що вони містять неправдиву інформацію, яка насправді відсутня на таких сторінках. Також представником відповідача ОСОБА_4 не спростований факт написання останньою електронного листа ОСОБА_1 22.12.2023, скріншот якого наданий позивачем. Відповідачі повинні не лише заперечити достовірність наданих позивачем скріншотів, а надати суду докази, які ставлять під сумнів автентичність таких копій електронних доказів, зокрема, архівні копії сторінок, інші скріншоти, зроблені у той самий період, відеозаписи перегляду сторінок; журнали публікацій, електронного листування, показання свідків, які бачили реальний зміст сторінки. 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
З огляду на зазначені обставини суд вважає належними та допустимими доказами у справі скріншоти веб-сторінок та електронної переписки, надані позивачем.
Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами будь-яке відношення ТОВ «ВОРК ЛАБ» до акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 та, відповідно, і до спірних дописів на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8, які, як стверджує позивач, є плагіатом її публікацій. 
Сам лише факт того, що станом на грудень 2023 року відповідач ОСОБА_3 згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була керівником вказаного товариства не доводить, що останнє має відношення до публікацій на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8 у мережі Instagram, які позивач вважає плагіатом своїх публікацій, що порушує її авторські права. Жодного належного обгрунтування порушення авторських прав позивача з боку ТОВ «ВОРК ЛАБ» позовна заява не містить. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Щодо плагіату дописів позивача суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права» підставами для захисту особистих немайнових та/або майнових авторських і суміжних прав є будь-яке порушення, невизнання або оспорювання таких прав, а також створення загрози порушення таких прав. Порушенням особистих немайнових та/або майнових авторських і суміжних прав є, зокрема, плагіат.
Плагіат - це опублікування твору або його частини в незмінному або видозміненому вигляді, включаючи опублікування перекладу іншомовного твору або його частини, під іменем особи, яка не є автором цього твору.
Відповідно до статті 54 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права та/або суб`єктів суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.
За змістом частини першої статті 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкти авторського права мають право звертатися за захистом свого авторського права та/або суміжних прав до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.
Особи, зазначені в частині першій вказаної вище статті, мають право звертатися за захистом авторського права та/або суміжних прав до суду з будь-якими вимогами, не забороненими законом, зокрема, про: 1) визнання авторського права або суміжних прав; 2) відновлення становища, яке існувало до порушення; 3) припинення та/або заборону вчиняти дії, що порушують авторське право та/або суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; 4) стягнення винагороди, передбаченої законодавством про авторське право і суміжні права; 5) відшкодування моральної шкоди; 6) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права або суміжних прав, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права або суміжних прав, або стягнення компенсації; 7) припинення підготовчих дій до порушення авторського права та/або суміжних прав, у тому числі шляхом призупинення митних процедур, якщо є підстави вважати, що на митну територію України чи з митної території України можуть бути пропущені піратські примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технологічного засобу захисту об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав тощо; 8) опублікування за рахунок порушника в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права та/або суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень; 9) вжиття інших передбачених законодавством заходів, пов`язаних із захистом авторського права та/або суміжних прав.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення про: 1) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права та/або суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; 2) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права та/або суміжних прав; 3) стягнення з порушника авторського права та/або суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення; 4) стягнення компенсації (разового грошового стягнення), що визначається судом замість відшкодування збитків або стягнення доходу на розсуд суб`єкта авторського права та/або суб`єкта суміжних прав у розмірі від 2 до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, з приводу якого виник спір; на вимогу осіб, передбачених у пунктах 2-5 частини першої цієї статті, - як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання відповідного об`єкта, з приводу якого виник спір. Розмір компенсації має бути ефективним, співрозмірним і стримуючим, спрямовуватися на відновлення порушених прав та застосовуватися таким чином, щоб уникнути створення перешкод законній діяльності користувача і водночас забезпечити захист від зловживань користувача. При визначенні розміру компенсації судом враховується тривалість та систематичність порушення, обсяг порушення (зокрема з урахуванням території його поширення), сфера господарювання та наміри порушника, вина та її форми, а також інші об`єктивні обставини; 5) припинення і заборону опублікування творів, виконань, фонограм, відеограм, вилучення (конфіскацію) піратських примірників творів, фонограм, відеограм чи записів програм організацій мовлення та обладнання і матеріалів, призначених для їх виготовлення і відтворення, публікацію у пресі інформації про допущене порушення тощо, якщо в ході судового розгляду буде доведено факт порушення авторського права та/або суміжних прав або факт наявності дій, що створюють загрозу порушення таких прав. Суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до державного бюджету.
Згідно з висновком судового експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № СЕ-19-24/70475-ІВ від 15.05.2025 за результатами проведеної у справі судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності допис під заголовком «Як перенести бізнес до Польщі?», розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 або його частина, яка може використовуватися самостійно; допис під заголовком « IP-box для IT: кому вигідно і навіщо? », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 або його частина, яка може використовуватися самостійно; допис під заголовком « Реєструємо ФОП у Польщі », розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 або його частина, яка може використовуватися самостійно; допис під заголовком « Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС?», розміщений на сторінці в соціальній мережі Instagram в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_34 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 або його частина, яка може використовуватися самостійно, є результатами творчої праці згідно з відомостями, зазначеними в матеріалах справи. 
При цьому у дослідницькій частині висновку експертом зазначено, що створення, інформаційне наповнення з подальшим просуванням постів, зокрема у мережі Instagram, з певною метою потребують, зокрема, розумової енергії, а отже такий вид діяльності передбачає фізичну, розумову, інтелектуальну працю. Саме за рахунок останньої можуть створюватися з подальшим втіленням певні поняття та блага. Вказані дописи містять тексти, що складаються з декількох інформаційних, мають чітку внутрішню структуру, частини яких можуть використовуватися самостійно, зміст яких поєднаний конкретною темою, розташовані у логічні послідовності, яка вже передбачає розумову діяльність, направлену на роботу інтелектульного та творчого потенціалу, яким є кінцевий продукт інтелектуальної творчої праці - текст посту. 
Також експертом зроблені висновки про те, що зазначені дописи є літературними публіцистичними творами, мають творчий характер та є результатами творчої діяльності, виражені у конкретній матеріальній формі з розташуванням у соціальній мережі Instagram, що вже може сприяти відтворенню такого твору, а отже містять у собі ознаки об`єкта авторського права. 
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що дописи на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовками: « Як перенести бізнес до Польщі? », « IP-box для IT: кому вигідно і навіщо? », « Реєструємо ФОП у Польщі » та «Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС?» є об`єктами авторського права, на які поширюється охорона відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права». 
Також перед експертом були поставлені наступні питання: чи є допис в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовком « Як перенести бізнес закордон » переробкою допису з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовком « Як перенести бізнес до Польщі »; чи є допис в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовком « ІР box в Польщі » переробкою допису з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_35 під заголовком « IP-box для IT: кому вигідно і навіщо? »; чи є допис в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовком « Реєстрація підприємця в Польщі » переробкою допису з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовком « Реєструємо ФОП у Польщі »; чи є допис в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовком « Що повинно бути на сайті компанії щоб працювати в ЄС? » переробкою допису з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовком «Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС»»; якщо так, чи мають ці переробки творчий характер. 
В процесі порівняльного дослідження експертом виявлено, що вказані дописи містять схожість, яка встановлена в цілому - за темою, що висвітлена у текстах дописів. Крім того, збіг стосується назви країни - Польща, спостерігається у скороченнях слів та абревіатурах, зокрема, що використовуються в державних установах даної країни, а також у світі в цілому при висвітленні певних напрямків відносин, як то: PL - (Polska) - скорочене позначення назви, коду мови, країни; ЄС/EU - код Європейського союзу; PESEL - універсальна електронна система реєстрації населення, 11-значний цифровий символ, що ідентифікує фізичну особу на території Польщі, та ін. Також у порівнювальних дописах спостерігається схожість за синонімічним змістом, стосуються схожого регламенту та опису процедур, закріплених у конкретній країні ЄС - Польщі, що присутні під конкретними заголовками, темами, які розкривають схожі ідеї, думки, що часто зустрічаються при висвітленні питань за відповідною тематикою, зокрема, у соцмережах.
Проте, у висновку зазначено, що при вказаній схожості, яка сформована за рахунок висвітлення фактів, форма вираження досліджуваних дописів, викладення матеріалу, їх формулювань - є різними. Тексти у дописах мають різницю у мовному оформленні, стилі викладення (індивідуальному способі подання думок), логіці побудови речень, лексиці, зокрема, наявності використання метафори (наприклад - зі словом іншомовного походження у дописі в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовком « Що повинно бути на сайті компанії щоб працювати в ЄС? » - « Cookie Policy – і нажаль це не про печиво », яка відсутня у дописі в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2 під заголовком «Що має бути на сайті бізнесу, якщо працюєш на ринок ЄС»; елементах композиції (структурі, подачі, побудові творів). З урахуванням викладеного експертом зроблений висновок про відсутність схожості за так званими юридично значущими елементами, у зв`язку з чим у порівнюваних дописах спостерігаються різні за зовнішньою формою тексти. Дописи в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 не є переробкою дописів в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно зі ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Оцінюючи наявний у матеріалах справи висновок судового експерта у сукупності з іншими матеріалами справи суд приходить до переконання, що вказаний висновок є повним і обґрунтованим, відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, грунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві, і не викликає сумнівів у його правильності. Експертом надано вичерпні відповіді на поставлені судом питання.
Суд не вбачає підстав для відхилення висновку експерта та надання переваги проведеному позивачем порівнянню за допомогою NLP (Natural Language Processing), оскільки відповіді штучного інтелекту не є джерелом доказів за діючим цивільним процесуальним законодавством. 
Суд не приймає до уваги посилання позивача на доведення плагіату на те, що техпідтримкою соціальної мережі Instagram за порушення авторських прав був видалений допис з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_8 за її скаргою, оскільки з наданого позивачем скріншоту (т. 1 а.с 161) неможливо встановити ані зміст видаленого допису, ані акаунту, на якому він був розміщений. 
У позові лише зазначене посилання на допис, який видалений. 
За наведених обставин суд не вбачає плагіату у публікаціях в акаунті ІНФОРМАЦІЯ_8 під заголовками «Як перенести бізнес закордон», «ІР box в Польщі», « Реєстрація підприємця в Польщі » та «Що повинно бути на сайті компанії щоб працювати в ЄС?», відповідно не вбачає порушення авторських прав позивача.
Надати оцінку дописам на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 та, відповідно, на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_8 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 неможливо з огляду на те, що вказані дописи видалені, експертиза щодо них не проводилася та сторонами не наведений їх зміст. 
З урахування викладеного підстави для задоволення позову в частині вимоги до відповідачів припинити використання та копіювання контенту позивача для комерційних цілей задоволенню не підлягають. 
Враховуючи, що судом не встановлено порушень авторських прав позивача з боку відповідачів, інші позовні вимоги задоволенню не підлягають як похідні.
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору у загальному розмірі 12 689,60 грн. суд покладає на позивача. 
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 (провадження 61-10774св18).
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до позиції Верховного суду, викладеній у його постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20, діюче законодавство передбачає нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Представник відповідачів просить стягнути з позивача на користь кожної з відповідачок витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 900,00 грн.
На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 900,00 грн суду надані: договір про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024, згідно з п.п. 3.1.1 якого ціна за одну годину фактично наданої правничої допомоги становить 850 грн.; додаткову угоду № 1 від 20.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024, укладені між ФОП ОСОБА_4 та адвокатом Михаленко Л.С., у якій сторони прийшли до згоди, що розмір гонорару за надання правничої допомоги адвокатом у справі № 756/1490/24 формується наступним чином: а) вчинення необхідних процесуальних ді, підготовка та подача документів. Консультування, участь у судових засіданнях, підготовка та подача процесуальних документів в суді першої інстанції (Оболонському районному суді м. Києва) складає 20 000,00 грн. В зазначену суму не входить оплата судового збору (при потребі), а також попередні проведені оплати, які становлять 3 400,00 грн. Сума в розмірі 10 000,00 грн. підлягає оплаті до 20.09.2024, а інша частині в розмірі 10 000,00 грн. після ухвалення рішення по справі в суді першої інстанції; b) сторони домовились про нарахування гонорару успіху, яка становить додатково 7 500,00 грн., які підлягають виплаті протягом 3-х робочих днів з моменту ухвалення рішення по справі в суді першої інстанції; акт надання правничої допомоги № 1 до договору про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024, у якому сторонами погоджено найменування, час та вартість наступних послуг адвоката Михаленко Л.С.: консультація щодо наявних документів 20.06.2024 ( 2 год.) - 1 700,00 грн., клопотання на ознайомлення та відкладення справи 21.06.2024 (2 год.) - 1 700,00 грн, всього на суму 3 400,00 грн.; рахунок № 1 від 28.06.2024 по договору про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024 на суму 3 400,00 грн.; платіжна інструкція № @2PL868295 від 28.06.2024 про оплату гонорару ОСОБА_4 на суму 3 400,00 грн. згідно з актом № 1від 28.06.2024; платіжна інструкція № @2PL349485 від 26.09.2024 про оплату гонорару ОСОБА_4 на суму 10 000,00 грн. згідно з додатковою угодою № 1 від 20.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024. 
Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи предмет та підстави позову та його обгрунтування, законодавство та судову практику щодо правовідносин, які склались між сторонами, суд вважає, що справедливим і співмірним є стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 400,00 грн.
Стосовно стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 розміру винагороди за досягнення позитивного для клієнта результату, тобто «гонорару успіху» в сумі 7 500,00 грн, суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорар успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача відшкодування "гонорар успіху", який сплачує відповідач на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору, а отже відмову у стягненні з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 гонорару успіху у розмірі 7 500,00 грн. згідно з додатковою угодою № 1 від 20.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 82/ПД від 20.06.2024.
На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 900,00 грн. суду надані: договір про надання правничої допомоги № 81/ПД від 20.06.2024, згідно з п.п. 3.1.1 якого ціна за одну годину фактично наданої правничої допомоги становить 850 грн.; рахунок № 1 від 28.06.2024 по договору про надання правничої допомоги № 81/ПД від 20.06.2024 на суму 3 400,00 грн.; платіжна інструкція № @2PL862956 від 28.06.2024 про оплату гонорару ОСОБА_3 на суму 3 400,00 грн. згідно з актом № 1від 28.06.2024; платіжна інструкція № 639640360 від 18.09.2024 про оплату частини гонорару ОСОБА_3 на суму 10 000,00 грн. згідно з додатковою угодою № 1 від 20.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 81/ПД від 20.06.2024. 
Разом з тим, матеріали справи не містять ані самої додаткової угоди № 1 від 20.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 81/ПД від 20.06.2024, ані акту № 1 до договору про надання правничої допомоги № 81/ПД від 20.06.2024 на суму 3 400,00 грн., який би підтверджував погодження з боку відповідача ОСОБА_3 вказаної вартості робіт адвоката Михаленко Л.С. та з чого вони складаються. Самі лише платіжні документи на суми 3 400,00 грн. та 10 000,00 грн. не є достатньою підставою для стягнення цих сум з позивача як понесених витрат на правничу допомогу. 
Також відповідачами за проведення у справі судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності сплачено кожною по 20 056,68 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 2.94266629.1 від 13.02.2025 (платник ОСОБА_3 ) та № 0.0.4151065235.1 від 22.01.2025 (платник ОСОБА_4 ). 
Вказаний висновок визнаний судом належним та допустимим доказом, покладений в основу рішення, у зв`язку з чим з позивача на користь кожного з відповідачів підлягають стягненню витрати на проведення судової експертизи у розмірі 20 056,68 грн. 
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРК ЛАБ» про захист авторських прав.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи у розмірі 20 056 (двадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 68 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи у розмірі 20 056 (двадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 68 копійок; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОРК ЛАБ», код ЄДРПОУ 40596038; місцезнаходження: м. Київ, просп. Степана Бандери, 28 А.
Дата виготовлення повного судового рішення - 07.07.2026.

Суддя О.О. Тиха